УХВАЛА

11 квітня 2025 року 
м. Київ
cправа №  916/5551/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О.,  Губенко Н. М., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області 
(суддя Бездоля Д. О.)      
від 01.11.2024 
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Філінюк І. Г., судді: Аленін О. Ю.,    Принцевська Н. М.)   
від 20.03.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс"
до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмеж Транс";
2. ОСОБА_2 ;
3. ОСОБА_1 
про стягнення 180 056, 70 грн.
ВСТАНОВИВ:
1.          У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмеж Транс" (далі - відповідач-1), фізичної особи ОСОБА_2 (далі - відповідач-2) та фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач-3), в якій, з урахуванням поданої суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило  стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача    грошові кошти у розмірі 180 056,70 грн, з яких: заборгованість по сплаті лізингових платежів в сумі 27 225,32 грн; штраф, станом на 22.02.2023, в сумі 10 728,17 грн; пеня, станом на 22.02.2023, в сумі 22 713,69 грн; 3% річних, станом на 22.02.2023, в сумі 1 466,10 грн; інфляційні нарахування, станом на 22.02.2023, в сумі 6 435,04 грн; пеня, станом на 10.04.2024, в сумі 12 463,08 грн; 3% річних, станом на 10.04.2024, в сумі 925,79 грн; інфляційні нарахування, станом на 10.04.2024, в сумі 1 299,27 грн; збитки в сумі 96 800,24 грн.
2.          Позов обґрунтовано порушенням відповідачем-1 умов укладеного з позивачем договору фінансового лізингу від 05.03.2020 № 6466/03/20-Г в частині сплати лізингових платежів у визначені договором строки, а також вилученням  позивачем у відповідача-1 предмету лізингу у стані, який не відповідає за ступенем зношеності нормальному зносу за час використання за нормальних умов його експлуатації, у зв`язку з чим останній знаходиться у незадовільному технічному стані та потребує відновлювального ремонту. Оскільки відповідач-2 та відповідач-3 поручились перед позивачем за виконання відповідачем-1 вказаного договору лізингу, уклавши з позивачем відповідні договори поруки, позивач спірні кошти заявив до стягнення з відповідачів як з солідарних боржників.
3.          01.11.2024 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, яким позов задовольнив частково. Стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача борг в сумі 27 225,32 грн, штраф в сумі 5 364,09  грн, пеню в сумі 17 431,59 грн, інфляційні втрати в сумі 7 724,60 грн, 3% річних в сумі 2 359,41 грн та збитки в сумі 96 800,24 грн; в іншій частині позову відмовив; стягнув з відповідачів на користь позивача судовий збір по 898,50 грн.
4.          Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що    нарахування позивачем та заявлена до солідарного стягнення з відповідачів нарахованих в межах строку дії договору сум комісії, несплачених відповідачем-1, є обґрунтованим та доведеним. Також суд зазначив, що з розрахунку позивача, який не заперечений відповідачами, під час дії договору відповідачем-1 систематично було допущено порушення строків внесення лізингових платежів згідно з погодженим сторонами графіком платежів, оскільки бездіяльність відповідача-1 у виді порушення термінів внесення платежів за графіком під час дії договору суперечить нормам права та договору, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до солідарного стягнення з  основного боржника - відповідача-1 та його поручителів - відповідачів-2 та -3 нараховані на суму боргу штраф, пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Водночас, суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, що підлягають стягненню з відповідачів, на 50%. Таке зменшення суди вважали оптимальним балансом інтересів усіх сторін у спорі, що запобігатиме настанню для них негативних наслідків.
5.          07.04.2025 ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та у задоволенні позову відмовити повністю.
6.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
7.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
8.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
9.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
10.          Позов у зазначеній справі подано у 2023 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684, 00 грн.
11.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
12.          Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 684,00 грн = 268 400,00 грн).
13.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
        г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
14.          Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій прийняли оскаржуване рішення та постанову без врахування правових висновків щодо застосування положень статей 628, 653, 655, 692 Цивільного кодексу України та статей 1, 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" щодо договору фінансового лізингу, які існували на момент укладення договору лізингу. Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.07.2018 у справі № 911/2449/17, від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17, від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20.
15.          Натомість, Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначних справах може бути предметом касаційного оскарження.
16.          Скаржник у касаційній скарзі не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
17.          Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваних судових рішень, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 180 056,70 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
18.          При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
19.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
20.          Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-3 згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/5551/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                  І. Кондратова

Судді                                                                                            Г. Вронська

                                                                                                     Н. Губенко