ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/5157/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - Курлович О. О. (самопредставництво, в режимі відеоконференції), 
відповідача - Савицької О. М. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 (колегія суддів: Савицький Я. Ф. - головуючий, Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 (суддя Литвинова В. В.) у справі

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіроскоп"

про стягнення коштів, розірвання договору та виселення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У листопаді 2023 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіроскоп" (далі - ТОВ "Гіроскоп"), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати у сумі 158    826,43 грн та 10 497,10 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати;

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70;

- виселити ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 м2, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31.

1.2. Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради обґрунтовані тим, що ТОВ "Гіроскоп" систематично порушує умови договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 у частині сплати орендної плати. Тому в ТОВ "Гіроскоп" у період із березня 2020 року до січня 2024 року утворилася заборгованість у сумі 170 323,53 грн, з яких: 159    826,43 грн - заборгованість з орендної плати, 10    497,10    грн - пеня за несвоєчасну сплату орендної плати. При цьому позивач вважав, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 був продовжений відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, оскільки відповідач до закінчення строку дії цього договору звернувся із заявою до орендодавця про продовження строку дії наведеного договору. Департамент комунальної власності Одеської міської ради з посиланням на пункт 5.6 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 зазначав, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, які передбачені цим договором, орендодавець має право розірвати договір оренди відповідно до чинного законодавства. При цьому Департамент комунальної власності Одеської міської ради з посиланням на приписи статті 785 Цивільного кодексу України зазначав про обов`язок ТОВ "Гіроскоп" у випадку дострокового розірвання договору оренди повернути орендоване майно за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. З урахуванням викладеного позивач вважав, що в цьому випадку наявні підстави для розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати та пені за несвоєчасну сплату орендної плати та виселення відповідача з орендованого нежитлового приміщення.    

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 916/5157/23, відмовлено в задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

2.2. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, господарські суди попередніх інстанцій установили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 діяв після 01.07.2020, оскільки його строк неодноразово продовжувався, а 09.11.2017 до наведеного договору внесено чергові зміни щодо строку його дії, а саме: продовжено строк до 09.10.2020. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що для продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 підлягає застосовуванню процедура, передбачена Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, і,  відповідно, автоматичне продовження договору знову, без проведення аукціону, є неможливим. Таким чином, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ міг бути продовжений за результатами проведення аукціону. Проте, як установили господарські суди, аукціон не був проведений. При цьому господарські суди зазначили, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ не передбачає такої підстави для продовження строку дії договору оренди як "мовчазна згода". Тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинив свою дію 09.10.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Оскільки господарські суди встановили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 припинив свою дію 09.10.2020, то суди відмовили в задоволенні позовних вимог про його розірвання, адже, за висновками судів, розірвати можна лише договір, який діє. При цьому, як установили господарські суди попередніх інстанцій, відповідач не додав до заяви від 17.01.2020 про продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 доказів на підтвердження відповідності критеріям, передбаченим абзацом 2 пункту 137 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (щодо належності до підприємств, установ, організацій, які надають соціально важливі послуги населенню). 

2.3. Ураховуючи дату закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 (09.10.2020), господарські суди попередніх інстанцій виснували, що позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до 09.10.2020. Здійснивши перевірку правильності розрахунків заборгованості з орендної плати та пені, господарські суди відмовили в задоволенні цих позовних вимог, оскільки, за висновками судів, є необґрунтованим стягнення з відповідача основної заборгованості та пені після закінчення дії строку договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 (09.10.2020). Крім того, господарський суд першої інстанції установив, що відповідач за період із березня 2020 року до січня 2024 року сплатив позивачу 142 800,00 грн, а тому суд констатував відсутність заборгованості у відповідача.  

2.4. Розглядаючи позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення, господарські суди зазначили, що такі позовні вимоги є похідними від позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70. При цьому суди встановили, що позивач просить виселити відповідача із займаного ним нежитлового приміщення саме внаслідок дострокового розірвання в судовому порядку договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, а не внаслідок припинення строку дії наведеного договору. При цьому, за висновками господарських судів, підстави для виселення ТОВ "Гіроскоп" унаслідок закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 та підстави для виселення ТОВ "Гіроскоп" внаслідок розірвання цього договору у судовому порядку є різними. Оскільки останнім днем строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 було 09.10.2020, то, за висновками господарських судів, у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про виселення відповідача із займаного ним нежитлового приміщення саме з підстави припинення строку дії наведеного договору. Проте, як установили господарські суди, з наведеної підстави Департамент комунальної власності Одеської міської ради не заявляв позовні вимоги про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення, а тому суди відмовили в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №    916/5157/23, до Верховного Суду звернувся Департамент комунальної власності Одеської міської ради з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає, що судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Департамент комунальної власності Одеської міської ради вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статей 526, 549, 611, 629, 651, 785, 795 Цивільного кодексу України, статті 291 Господарського кодексу України, статей 18, 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, пункту 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №    912/1385/17, від 22.03.2023 у справі № 916/2469/21, від 03.09.2024 у справі №    916/1194/23, від 23.10.2024 у справі № 916/3409/22, від 13.12.2022 у справі №    916/4073/21.

3.4. ТОВ "Гіроскоп" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково, скасувати оскаржувані судові рішення, а справу № 916/5157/23 - передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. На переконання відповідача, він не допустив істотних порушень умов договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, а тому в цьому випадку відсутні підстави для розірвання наведеного договору та виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення. Водночас ТОВ "Гіроскоп" вважає, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 є чинним на цей час, а тому погоджується з доводами позивача в цій частині.  

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 10.06.2002 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (орендодавець) та ТОВ "Гіроскоп" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № 37/70, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає під розміщення пункту побутового обслуговування населення у строкове (до 10.06.2005) платне користування нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 110,9 м2, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31.

4.2. Пунктами 2.1, 2.2, 2.4 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 установлено, що орендна плата визначається на підставі статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", рішення сесії Одеської міської ради від 31.10.2000 № 1665-ХХІІІ "Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси" та становить за перший місяць після підписання договору оренди 542,74 грн (без урахування ПДВ та індексу інфляції). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до п`ятнадцятого числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

4.3. Пунктом 2.3 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 передбачено, що до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною ділянкою.

4.4. За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 5.2 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70).

4.5. У разі невнесення орендарем орендної плати протягом трьох місяців з дати закінчення терміну платежу, договір підлягає розірванню відповідно до чинного законодавства (пункт 5.3 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70).

4.6. За невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків за цим договором орендодавець має право розірвати договір відповідно до чинного законодавства (пункт 5.6 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70).

4.7. Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду (пункт 7.6 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70).

4.8. Пунктом 7.5 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 передбачено, що зміна або розірвання договору можливі за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом двадцяти днів.

4.9. Згідно з пунктом 7.9 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 дія договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його укладено.

4.10. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що протягом строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 між сторонами були підписані додаткові погодження до договору, а саме:

- 01.09.2003 № 1, в якому у зв`язку із прийняттям нової Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси, орендна плата встановлена в розмірі 702,98 грн (ураховуючи 20 % ПДВ);

- 09.11.2004, відповідно до якого було збільшено площу орендованого приміщення до 210,4    м2, у зв`язку із цим розмір орендної плати був визначений у сумі 1464,07 грн (з ПДВ);

- 13.12.2005, відповідно до якого продовжено строк дії договору до 01.06.2006; розмір орендної плати визначений у сумі 821,20 грн (з ПДВ);

- 14.05.2007, яким було продовжено строк дії договору до 01.11.2007; розмір орендної плати визначений у сумі 1320,84 грн (з ПДВ);

- 19.01.2012, яким змінено назву орендодавця із Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на Департамент комунальної власності Одеської міської ради; продовжено строк дії договору до 19.12.2014; змінено профіль використання на "Пункт побутового обслуговування населення: перукарня, лазня"; з 19.01.2012 розмір орендної плати визначений у сумі 3472,04 грн на місяць (з ПДВ).

4.11. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що сторони договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 уклали  низку додаткових договорів до наведеного договору, а саме: 

- 27.01.2015 додатковий договір, відповідно до якого строк договору оренди продовжено до 27.12.2017; орендну плату з 27.01.2015 встановлено в розмірі 3619,46 грн (без урахування індексу інфляції та ПДВ);

- 25.05.2015 додатковий договір, згідно з яким встановлено обов`язок відповідача протягом року з моменту підписання додаткової угоди створити для осіб з обмеженими фізичними можливостями умови для безперешкодного доступу до об`єкта оренди;

- 09.11.2017 додатковий договір, відповідно до якого продовжено строк договору до 09.10.2020 (на 2 роки 11 місяців); визначено, що приміщення передано відповідачу для використання під "Пункт надання побутових послуг населенню"; орендна плата з 09.11.2017 встановлена в розмірі 5354,17 грн (без урахування індексу інфляції та ПДВ), що розрахована станом на 01.10.2017; зобов`язано орендаря протягом місяця застрахувати об`єкт оренди та окремо сплачувати за користування земельною ділянкою, для чого протягом місяця звернутися до компетентних органів.

4.12. Господарські суди зазначили, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення площею 210,10 м2, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова 31, є комунальною власністю.

4.13. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що в матеріалах справи наявна заява від 17.01.2020 ТОВ "Гіроскоп" на ім`я директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 строком на п`ять років. 17.01.2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради зареєстрував наведену заяву відповідача за вх. № 01-14/261.

4.14. Господарські суди зазначили, що в матеріалах справи наявний акт обстеження від 19.09.2023 нежитлового приміщення площею 210,1 м2, розташованого за адресою: м.    Одеса вул. Степова 31, яке орендує ТОВ "Гіроскоп". У цьому акті від 19.09.2023 зазначено про те, що строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 - до дати проведення аукціону; орендар подав заяву про продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 за три місяці до закінчення строку дії договору; приміщення використовується відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70. 

4.15. Департамент комунальної власності Одеської міської ради в позовній заяві зазначав, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 був продовжений відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, оскільки відповідач до закінчення строку дії цього договору звернувся із заявою до орендодавця про продовження строку дії наведеного договору. 

4.16. Оскільки, за твердженням позивача, ТОВ "Гіроскоп" систематично порушувало умови договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 у частині сплати орендної плати, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із цим позовом.  

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ТОВ "Гіроскоп" (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 та виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення.

5.4. Підставою позовних вимог, на думку Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, є систематичне порушення ТОВ "Гіроскоп" умов договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 у частині сплати орендної плати. При цьому позивач вважав, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 №    37/70 був продовжений відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, оскільки відповідач до закінчення строку дії цього договору звернувся із заявою до орендодавця про продовження строку дії наведеного договору. Департамент комунальної власності Одеської міської ради з посиланням на пункт 5.6 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 зазначав, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, які передбачені цим договором, орендодавець має право розірвати договір оренди відповідно до чинного законодавства. При цьому Департамент комунальної власності Одеської міської ради з посиланням на приписи статті 785 Цивільного кодексу України зазначав про обов`язок ТОВ "Гіроскоп" у випадку дострокового розірвання договору оренди повернути орендоване майно за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. З урахуванням викладеного позивач вважав, що в цьому випадку наявні підстави для розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати та пені за несвоєчасну сплату орендної плати та виселення відповідача з орендованого нежитлового приміщення.    

5.5. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу №    916/5157/23 по суті позовних вимог, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

5.6. Департамент комунальної власності Одеської міської ради не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернувся з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.7. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.8. Касаційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статей 526, 549, 611, 629, 651, 785, 795 Цивільного кодексу України, статті 291 Господарського кодексу України, статей 18, 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, пункту 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №    912/1385/17, від 22.03.2023 у справі №    916/2469/21, від 03.09.2024 у справі № 916/1194/23, від 23.10.2024 у справі №    916/3409/22, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21.

5.9. Верховний Суд, перевіривши та надавши оцінку доводам скаржника, зазначає, що, як установили господарські суди попередніх інстанцій, відповідач користується спірним нежитловим приміщенням на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70. На момент укладення цього договору був чинним Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII.

5.10. Верховний Суд також зазначає, що 03.10.2019 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №    157-ІХ. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.01.2020 (за винятком окремих норм).

5.11. При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992    р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

5.12. Ураховуючи опублікування тексту Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ в офіційному виданні "Голос України" 26.12.2019, цей Закон набрав чинності 27.12.2019 і, відповідно до наведених приписів, введений в дію з 01.02.2020, а отже, із цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком норм, зазначених в розділі "Прикінцеві та перехідні положення"). Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №    927/395/23, від 26.11.2024 у справі № 927/394/23, від 07.02.2024 у справі №    902/852/22.  

5.13. При цьому, за загальним правилом, у разі якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті.

5.14. У пункті 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

5.15. Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №    916/4522/23, від 21.05.2024 у справі № 908/1670/23, від 09.04.2024 у справі № 916/2555/23.

5.16. Оскільки господарські суди попередніх інстанцій установили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 діяв після 01.07.2020, зважаючи на те, що строк неодноразово продовжувався, а 09.11.2017 до наведеного договору внесено чергові зміни щодо строку його дії, а саме продовжено строк до 09.10.2020, то господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що для продовження цього договору  підлягає застосовуванню процедура, передбачена Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, і автоматичне продовження договору є неможливим. 

5.17. Верховний Суд зазначає, що наведені висновки господарських судів відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.05.2024 у справі №    908/1670/23. Тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що до спірних правовідносин належить застосовувати приписи статей 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ.

5.18. Частиною 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною 1 статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною 2 статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами 11 та 12 частини 2 статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

5.19. Разом з тим, як установили господарські суди попередніх інстанцій, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "Гіроскоп" належить до підприємств, які передбачені частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ або є в переліках, визначених Кабінетом Міністрів України чи органом місцевого самоврядування.

5.20. Частинами 4, 6 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ установлено, що рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Будь-яке рішення, передбачене частиною 4 цієї статті, приймається з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, на підставі довідки балансоутримувача, в якій зазначається інформація про: наявність або відсутність заборгованості зі сплати орендної плати чи страхових платежів за договором, що продовжується, станом на дату подання довідки; факти суттєвого (більше ніж на три місяці) прострочення сплати орендної плати чи інших обов`язкових за договором платежів; результати перевірок, які балансоутримувач та/або орендодавець здійснювали протягом строку оренди, а також інформація про цільове призначення, за яким об`єкт оренди фактично використовувався протягом строку оренди. У разі якщо перевірками виявлено порушення умов договору оренди, зазначається інформація про вжиті орендарем заходи для припинення порушення або про те, що порушення тривало і після строку, визначеного орендодавцем або балансоутримувачем для усунення порушення. Строк на усунення виявлених порушень не може перевищувати 30 календарних днів з дати отримання орендарем відповідного припису. Порядком передачі майна в оренду можуть бути встановлені додаткові вимоги до довідки балансоутримувача та порядку її подання.

5.21. Верховний Суд також зазначає, що відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. 

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини 7 цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини 2 цієї статті.

5.22. Згідно із частиною 9 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

5.23. За змістом статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною 6 статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.

5.24. На підставі наведених законодавчих приписів господарські суди дійшли висновку про те, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ не передбачає такої підстави для продовження строку дії договору оренди як "мовчазна згода", натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, зокрема, звернутися із заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Наведені висновки господарських судів відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.04.2024 у справі №    914/1098/23, від 18.07.2023 у справі № 914/1728/22, від 22.03.2023 у справі №    916/2467/21.

5.25. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах справи наявна заява від 17.01.2020 ТОВ "Гіроскоп" на ім`я директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 строком на п`ять років. 17.01.2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради зареєстрував наведену заяву відповідача за вх. № 01-14/261.

5.26. Однак, як установили господарські суди попередніх інстанцій, позивач не прийняв жодного рішення, передбаченого частиною 9 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ (про оголошення аукціону, за результатами якого договір оренди міг бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону).

5.27. Водночас господарські суди попередніх інстанцій установили відсутність доказів на підтвердження обставин оприлюднення орендодавцем у електронній торговій системі рішення про оголошення аукціону та оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди. Тому суди констатували, що продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 за результатами аукціону не відбулося. 

5.28. При цьому колегія суддів зазначає, що в цьому випадку не можуть бути застосовані приписи статті 764 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до вимог частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ у спірних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (стаття 764 Цивільного кодексу України) спеціальним законом є Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ. 

5.29. Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 902/489/23, невиконання орендодавцем обов`язку у встановлений строк повідомити орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню, хоча й може свідчити про недобросовісність орендодавця та бути підставою для визнання його бездіяльності протиправною, проте не може слугувати підставою для автоматичної пролонгації договору оренди державного чи комунального майна на новий строк, оскільки можливість такої пролонгації не передбачена Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ.

5.30. Верховний Суд зазначає, що за змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ договір оренди припиняється у раз закінчення строку, на який його укладено.

5.31. Оскільки Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ не передбачено такої підстави для продовження строку дії договору оренди як "мовчазна згода", а господарські суди попередніх інстанцій установили, що продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 за результатами аукціону не відбулося, то суди дійшли правильного висновку про те, що наведений договір припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ у зв`язку із  закінченням строку, на який його укладено (до 09.10.2020). 

5.32. Наведеним спростовуються доводи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, викладені в касаційній скарзі, та твердження ТОВ "Гіроскоп", наведені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 є чинним на цей час.

5.33. Оскільки господарські суди встановили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинив свою дію 09.10.2020, то суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо розірвання наведеного договору, адже, як обґрунтовано зазначили суди, розірвати можна лише договір, який діє. Наведені висновки господарських судів відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24, від 24.04.2025 у справі № 910/3690/24, від 12.09.2024 у справі №    915/386/22.

5.34. Ураховуючи дату закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 (09.10.2020), господарські суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до 09.10.2020. Здійснивши перевірку правильності розрахунків заборгованості з орендної плати та пені, господарські суди відмовили в задоволенні цих позовних вимог, оскільки, за висновками судів, необґрунтованим є стягнення з відповідача основної заборгованості та пені після закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 (09.10.2020). Крім того, господарський суд першої інстанції установив, що відповідач за період із березня 2020 року до січня 2024 року сплатив позивачу 142 800,00 грн, а тому суд констатував відсутність заборгованості у відповідача.  

5.35. Верховний Суд зазначає, що доводи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, викладені в касаційній скарзі, не спростовують наведених висновків господарських судів попередніх інстанцій.

5.36. Крім того, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №    916/2469/21 викладено висновки, на неврахування яких господарськими судами обґрунтовано посилається скаржник, про те, що в разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (частина 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ).

5.37. Верховний Суд з урахуванням доводів скаржника зазначає, що, як установили господарські суди попередніх інстанцій, згідно з пунктом 7.9 договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 дія договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його укладено.

5.38. Водночас господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу по суті позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, встановили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено (до 09.10.2020).

5.39. При цьому, за встановленими судами обставинами, відповідач не повернув позивачу орендоване нежитлове приміщення. Таким чином, відповідач не виконав імперативну вимогу частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №    157-ІХ. 

5.40. Разом з тим господарські суди попередніх інстанцій, зазначаючи про те, що позивач просив виселити відповідача із займаного ним нежитлового приміщення саме внаслідок дострокового розірвання у судовому порядку договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, а не внаслідок припинення строку дії наведеного договору, помилково не врахували того, що підставою для виселення орендаря із займаного ним приміщення є припинення договору оренди.   

5.41. Отже, господарські суди попередніх інстанцій, установивши, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено (до 09.10.2020), дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення. Наведені висновки Верховного Суду узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №    909/286/19 за позовом про розірвання договору оренди та виселення.  

5.42. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX та не врахували висновки щодо застосування цього Закону, викладені в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №    916/2469/21.

5.43. Водночас колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03.09.2024 у справі №    916/1194/23, від 23.10.2024 у справі № 916/3409/22, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, оскільки скаржник у касаційній скарзі не наводить висновків, які, на його думку, не були враховані судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 

5.44. Верховний Суд також визнає необґрунтованими посилання скаржника на неврахування судами висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, оскільки наведена постанова Великої Палати Верховного Суду ухвалена в неподібних правовідносинах зі справою, що розглядається, адже у справі, на яку посилається Департамент комунальної власності Одеської міської ради, спір виник у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди землі, а правовідносини у справі № 912/1385/17 регулювалися, зокрема, приписами Закону України "Про оренду землі", положення якого не поширюються на спірні правовідносини у справі №    916/5157/23, що розглядається. 

5.45. З огляду на те, що господарські суди попередніх інстанцій установили всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення, проте неправильно застосували приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX та не врахували висновки щодо застосування цього Закону, викладені в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 916/2469/21, оскаржувані судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення.

5.46. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися під час касаційного провадження.

5.47. Разом з тим деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати та розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70.

5.48. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

6.5. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі належить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ "Гіроскоп" з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 м2, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення у справі № 916/5157/23 про задоволення наведених позовних вимог; в іншій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.  

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Оскільки касаційну скаргу належить задовольнити частково, то, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Суд у цій частині здійснює розподіл судових витрат, понесених Департаментом комунальної власності Одеської міської ради у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, шляхом покладення цих витрат на ТОВ "Гіроскоп". 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.  

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №    916/5157/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіроскоп" з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1    м2, що розташоване за адресою: м. Одеса вул. Степова, 31.

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіроскоп" з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 м2, що розташоване за адресою: м. Одеса вул. Степова, 31.

4. В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №    916/5157/23 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіроскоп" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.   

6. Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                        Т. Б. Дроботова

           Ю. Я. Чумак