ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/2571/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Ємця А.А., 
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Ресурс» -                    Слісарчук І.О., адвокат (ордер від 14.02.2025),
відповідача - Антимонопольного комітету України - Бабченко Ю.Ю., в порядку самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Ресурс»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 (головуючий суддя: Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.)
у справі № 910/2571/24
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Ресурс»  (далі - ТОВ «Вог Ресурс»)
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет)
про визнання недійсними пунктів рішення.

1.   ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «Вог Ресурс» звернулося до суду з позовом до АМК про визнання недійсними пунктів 1 та 2 рішення тимчасової адміністративної колегії від 11.12.2023 № 73-р/тк у справі № 128-26.13/104-23 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення АМК).
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Вог Ресурс» посилалося на: неповне з`ясування АМК обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильне застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права. Крім того, позивач зазначав про те, що висновки АМК, викладені у рішенні, не відповідають обставинам антимонопольної справи. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2024 зі справи № 910/2571/24 (суддя Марченко О.В.) позов задоволено, з посиланням на його обґрунтованість.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 зі справи рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто з позивача на користь відповідача 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано, зокрема тим, що позивач не надав відповіді на вимогу відповідача, у зв`язку з чим АМК обґрунтовано виснував, що ТОВ «Вог Ресурс» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон № 2210), яке полягає в неподанні інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е у встановлений ним строк.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ТОВ «Вог Ресурс», з посиланням на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
2.   АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи № 910/1546/22, від 09.05.2023 зі справи № 910/2852/22, а також у справах 916/2586/20, № 908/1879/17, № 910/23000/17,  № 922/1163/18, № 909/105/15, № 910/23428/17, № 910/8763/17 у подібних правовідносинах.
Крім того, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах:
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210 щодо необхідності доведення об`єктивної сторони правопорушення шляхом проведення такого аналізу щодо направлення відповіді на вимогу АМК в паперовому (листом поштовим зв`язком) та електронному форматі (цифровий електронний носій - CD диск), підтверджуючих документів направлення, та оцінки даних доказів в сукупності відповідно до статті 86 ГПК України;
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210 при встановленні факту відправлення та отримання відповіді на вимогу АМК в електронному форматі, реєстрації факту отримання АМК відповіді не лише в паперовому вигляді (листом поштовим зв`язком), а й в електронному форматі на CD диску та того факту, що АМК не реєструє отримання електронних носіїв в системі документообігу та оцінки даних доказів в сукупності відповідно до статті 86 ГПК України;
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210: неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; якщо відповідь на вимогу була надана у встановлений строк, проте не відповідала всім пунктам вимоги, та перекваліфікації порушення за пунктом 14 або пунктом 15 статті 50 Закону № 2210 (подання інформації на вимогу в неповному обсязі; подання недостовірної інформації АМК, його територіальному відділенню).
Скаржник також посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, обмеживши свої висновки виключно тлумаченням АМК пункту 13 статті 50 Закону № 2210, вказуючи про можливість доведення порушення виключно шляхом оцінки надання відповіді на вимогу АМК в електронному форматі.
Доводи інших учасників справи
АМК у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечив з підстав її необґрунтованості, просив Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Як встановленого судами попередніх інстанцій, Рішенням АМК:
- визнано, що ТОВ «Вог Ресурс» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, у вигляді неподання інформації АМК на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 27.01.2023                                                     № 128-21.1/09-2977е у встановлений ним строк (пункт 1 резолютивної частини);
- за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини Рішення АМК, на ТОВ «Вог Ресурс» накладено штраф у сумі 3   839 188 грн (пункт 2 резолютивної частини).
У Рішення АМК встановлено, зокрема, таке.
Розпорядженням заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 17.08.2023 № 09/155-р розпочато розгляд справи № 128-26.13/104-23 за ознаками вчинення ТОВ «Вог Ресурс» порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, у вигляді неподання інформації на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е у встановлений ним строк. 
АМК встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Вог Ресурс» є: 46.71. Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

З метою отримання інформації, необхідної для проведення дослідження, та керуючись статтями 7, 16, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ТОВ «Вог Ресурс» надіслано вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 09.12.2022 № 128-21.1/09-4361е (далі - Вимога 1), в якій від ТОВ «Вог Ресурс» вимагалося протягом 14 днів із дня отримання Вимоги 1 надати Комітету інформацію та копії документів. 
Листом ТОВ «Вог Ресурс» від 18.01.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/75-кі від 23.01.2023) на Вимогу 1 надано відповідь та інформацію у форматі .xls на оптичному диску. 
За результатом опрацювання наданої інформації виникла необхідність в отриманні додаткової інформації та документів, у зв`язку із чим ТОВ «Вог Ресурс» направлено вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е (далі - Вимога 2), в якій від ТОВ «Вог Ресурс» вимагалося протягом 7 календарних днів із дня її отримання надати Комітету запитувану інформацію та копії документів. 
У Вимозі 2 ТОВ «Вог Ресурс» попереджено про те, що відповідно до статті 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги органу Комітету є обов`язковими для виконання у визначені ним строки; суб`єкти господарювання, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Комітету, голови територіального відділення Комітету, уповноважених ними працівників Комітету, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі, з обмеженим доступом, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. 
Одночасно у Вимозі 2 повідомлялося, що згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 та статті 52 Закону № 2210 неподання органу Комітету інформації в установлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. 
Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 0303515434103 Вимогу 2 ТОВ «Вог Ресурс» отримало 06.02.2023. 
З метою встановлення належного отримання Вимоги 2 та дати її отримання Комітет звернувся до акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта») з вимогою про надання інформації від 18.04.2023 № 128-21.1/09-6060е. 
АТ «Укрпошта» згідно з листом від 24.04.2023 № 103.003.-3269-23 (вх. Комітету                  № 8-09/531-кі від 25.04.2023) надало інформацію та підтверджувальні документи, які свідчать про одержання Вимоги 2 06.02.2023 уповноваженою на підставі довіреності ТОВ «Вог Ресурс» особою Русин В.В. 
Отже, останній день строку надання інформації на Вимогу 2 припадав на 13.02.2023. 
Однак, у встановлений Вимогою 2 строк інформації ТОВ «Вог Ресурс» не надало. 
З клопотанням щодо продовження строку надання відповіді на Вимогу 2 ТОВ «Вог Ресурс» до Комітету не зверталося. 
Слід зазначити, що неподання запитуваної у Вимозі 2 інформації у строки, визначені заступником Голови Комітету - державним уповноваженим, перешкоджало Комітету у здійсненні об`єктивного, повного та всебічного аналізу інформації про ситуацію на ринках нафтопродуктів (пального) щодо встановлення цін на нафтопродукти протягом 2022 року. 
Після отримання розпорядження заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 17.08.2023 № 09/155-р про початок розгляду справи                                      № 128-26.13/104-23, листом від 28.08.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/1154-кі від 01.09.2023) ТОВ «Вог Ресурс» повідомило про те, що відповідь на Вимогу 2 направлялася на адресу Комітету 13.02.2023 в межах встановленого строку. 
На підтвердження зазначених обставин до вказаного листа від 28.08.2023 б/н                     (вх. Комітету № 8-09/1154-кі від 01.09.2023) долучено лист ТОВ «Вог Ресурс», датований 13.02.2023 (далі - Лист від 13.02.2023), за змістом якого ТОВ «Вог Ресурс» надає пояснення на поставлені питання та запитувану у Вимозі 2 інформацію на оптичному диску. 
З метою підтвердження або спростування обставин отримання Комітетом Листа від 13.02.2023, яким, за твердженням ТОВ «Вог Ресурс», надано відповідь на Вимогу 2, здійснено пошук у системі електронного документообігу СЕД АСКОД. 
За результатами пошуку знайдено один зареєстрований документ від адвоката Слісарчук І.О. - представника ТОВ «Вог Ресурс», який може підпадати під критерії, вказані ТОВ «Вог Ресурс», а саме: лист б/н із датою реєстрації документа кореспондента 13.02.2023, що зареєстрований у Комітеті 16.02.2023 за  № 8-09/191-кі, який надійшов рекомендованим листом «Луцьк 4301040550156», проте текст листа, що зареєстрований 16.02.2023 за № 8-09/191-кі, відмінний від тексту листа, долученого ТОВ «Вог Ресурс» до листа від 28.08.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/1154-кі від 01.09.2023). 
Виходячи зі змісту Листа від 13.02.2023, ТОВ «Вог Ресурс» надало відповідь на пункти 3, 4, 5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023  № 128-21.1/09-552е. Додатком до вказаного листа є оптичний диск, на якому міститься інформація, надання якої вимагалося згідно з вимогою про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е. 
Аналогічна відповідь на пункти 3, 4, 5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е ТОВ «Вог Ресурс»  попередньо вже була надана листом Товариства від 03.02.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/128-кі від 06.02.2023). 
Отже, твердження ТОВ «Вог Ресурс» про надання відповіді на Вимогу 2 у встановлений у Вимозі 2 строк не знайшло свого підтвердження. 
З огляду на викладене та згідно з наявними в матеріалах справи доказами ТОВ «Вог Ресурс»  не надало інформації на Вимогу 2 у визначений нею строк. 
Отже, ТОВ «Вог Ресурс» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, яке полягає в неподанні інформації Комітету на вимогу заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е у встановлений ним строк. 
У відповідь на подання з попередніми висновками ТОВ «Вог Ресурс» листом від 03.11.2023 б/н (вх. Комітету № 8-01/13353 від 10.11.2023) надало, зокрема, такі пояснення. 
За твердженням ТОВ «Вог Ресурс», відповідь на Вимогу 2 направлялася на адресу Комітету 13.02.2023 в межах встановленого строку. 
Також ТОВ «Вог Ресурс» зазначає, що на адвокатський запит УДППЗ Укрпошта повідомило, що інформація щодо листів, які відправлялися понад півроку тому, не зберігається, проте підтвердило, що лист за номером 4301040550156 відправлявся. 
Варто зазначити, що Комітет не заперечує отримання рекомендованого поштового відправлення № 4301040550156. Проте, як вже зазначалося, лист, направлений ТОВ «Вог Ресурс» зазначеним поштовим відправленням, не є відповіддю на  Вимогу 2.
ТОВ «Вог Ресурс» повідомило, зокрема, що «при відправленні 13.02.2023 відповіді на Вимогу 2 адвокатом Слісарчук І. був зроблений реєстр список поштових відправлень № 13/02/2023 (копія додається) з відміткою поштового відділення № «інформація, доступ до якої обмежено». Тобто поштовим відділенням підтверджується, що 13.02.2023 рекомендованим листом № 4301040550156 було відправлено відповідь на Вимогу за вих. № 128-21.1/09-2977е від 27.01.2023 від 13.02.2023 від ТОВ «Вог Ресурс» та диск CD R LH 31497B27144324». 
Список поштових відправлень, копію якого надано Комітету, не може бути взято до уваги як доказ направлення ТОВ «Вог Ресурс» відповіді на Вимогу 2, виходячи з такого. 
Відповідно до підпункту 4.6.3 пункту 4 Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції, затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 21.12.2020 № 1263 (далі - Регламент), до пересилання відправлення, що будуть прийняті в категорії рекомендовані, подаються до об`єкта поштового зв`язку в закритому вигляді. 
При цьому пунктом 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071), визначено, що підтвердження вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей, здійснюється з використанням послуги опису вкладення до поштового відправлення. 
Отже, список поштових відправлень № 13/02/23, копію якого надало Комітету ТОВ «Вог Ресурс», не може бути належним підтвердженням вмісту вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 4301040550156, а саме відповіді на Вимогу 2. 

ТОВ «Вог Ресурс» повідомило, зокрема, що після отримання 25.08.2023 розпорядження про початок розгляду справи щодо неотримання відповіді на Вимогу 2 від 27.01.2023 ТОВ «Вог Ресурс» листом від 28.08.2023 негайно відправило повторну відповідь на Вимогу 2. 
Так, у листі ТОВ «Вог Ресурс» від 28.08.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/1154-кі від 01.09.2023), зокрема зазначено, що надається інформація, яка запитувалась у Вимозі 2. 
Також ТОВ «Вог Ресурс» зазначає: «Вимога від 27.01.23 р. № 128-21.1/09-2977е надана в порядку контролю щодо дотримання вимог законодавства України про захист економічної конкуренції, тобто в даному випадку на момент надання відповіді на вимогу ТОВ «Вог Ресурс» виступав як третя особа. Тобто це не могло призвести до порушення строків розслідування чи дослідження».
Проте Вимогу 2 направлено ТОВ «Вог Ресурс» у зв`язку зі здійсненням дослідження питання дотримання суб`єктами господарювання законодавства про захист економічної конкуренції на ринках нафтопродуктів (пального), пов`язаного зі встановленням цін на нафтопродукти протягом 2022 року. 
Отже, доказами, зібраними у справі, доводиться, а запереченнями та поясненнями ТОВ «Вог Ресурс» не спростовується висновок Комітету про те, що дії ТОВ «Вог Ресурс», які полягають у неподанні інформації Комітету на Вимогу 2 у встановлений заступником Голови Комітету - державним уповноваженим строк, є порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210. 
Місцевий господарський суд, оглянувши у судовому засіданні 17.06.2024 диск                                  LH 3149YB27144441, який, як стверджує АМК, було додано ТОВ «Вог Ресурс» до Вимоги 2, встановив, що інформація на даний диск була завантажена 02.02.2024, у той час як саму Вимогу 2 позивач отримав 06.02.2024. За висновком суду першої інстанції, АМК було, ймовірно, втрачено диск 31497B27144324, який ТОВ «Вог Ресурс» було долучено до відповіді на Вимогу 2. При цьому, якщо отримана АМК від Товариства відповідь на Вимогу 2 була не повною, то АМК мав кваліфікувати дії Товариства як подання інформації в неповному обсязі за пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, а не як неподання інформації взагалі за пунктом 13 статті 50 Закону № 2210.
Суд апеляційної інстанцій, у свою чергу, додатково встановив таке.
ТОВ «Вог Ресурс» стверджує, що надало відповідь на Вимогу 2 листом від 13.02.2023, додатком до якого був оптичний диск CD R LH 31497B27144324 із запитуваною Комітетом інформацією.
У матеріалах справи наявні вимоги АМК (від 09.12.2022 № 128-21.1/09-4361е (Вимога 1), від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е та від 27.01.2023                                                № 128-21.1/09-2977е (Вимога 2) до ТОВ «Вог Ресурс». 
Так, АМК встановлено, що АМК направляв на адресу ТОВ «Вог Ресурс» вимогу від 09.12.2022 № 128-21.1/09-4361е (Вимога 1).
ТОВ «Вог Ресурс» звернулося до Комітету з клопотанням, в якому повідомило про отримання ним Вимоги 1 з терміном надання інформації до 03.01.2023, та просило продовжити строк надання відповідей на Вимогу 1 до 23.01.2023.
Листом від 02.01.2023 № 128-21.1/09-97е, за результатами розгляду відповідного клопотання ТОВ «Вог Ресурс», Комітет подовжив Товариству термін надання інформації та документів на Вимогу 1 до 18.01.2023 (включно).
Також АМК направляло ТОВ «Вог Ресурс» вимогу про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е.
Товариство звернулося до Комітету з листом від 13.01.2023, у якому повідомляло про отримання ним вимоги від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е з терміном надання відповідей до 22.01.2023 та просило продовжити строк надання відповідей до 10.02.2023. У цьому ж листі Товариство просило врахувати той факт, що воно станом на дату подання цього листа у строк до 18.01.2023 готує відповідь на Вимогу 1.
Листом від 18.01.2023 № 128-21.1/09-2026е Комітет подовжив ТОВ «Вог Ресурс» строк надання документів на пункти 1, 2, 6 вимоги від 06.01.2023                                           № 128-21.1/09-552е до 27.01.2023 (включно) та на пункти 3, 4, 5 - до 03.02.2023 (включно).
Листом від 18.01.2023 (зареєстрований АМК за вх. № 8-09/75-кі від 23.01.2023 з проставленням на першому аркуші листа реєстраційного штампу) ТОВ «Вог Ресурс» надало відповідь на Вимогу 1 та інформацію у форматі .xls на оптичному диску. Згідно з інформацією щодо додатку до цього листа ТОВ «Вог Ресурс» надало з цим листом диск CD R LH 31497B27144324.
Листом від 27.01.2023 Товариство надало відповіді на питання № 1, 2, 6 вимоги Комітету від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е.
Комітет направив Товариству вимогу від 27.01.2023 №128-21.1/09-2977е                       (Вимога 2). У Вимозі 2 від ТОВ «Вог Ресурс» вимагалося протягом 7 календарних днів із дня її отримання надати Комітету запитувану інформацію та копії документів. 
Товариство надало до матеріалів судової справи, що розглядається (разом з позовною заявою), лист від 03.02.2023 на виконання вимоги АМК від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е з відповідями на питання 3-5 цієї вимоги, додатком до якого зазначено диск LH3149YB27144441.
Водночас наданий Комітетом лист ТОВ «Вог Ресурс» від 03.02.2023 (вх. Комітету № 8-09/128-кі від 06.02.2023 з проставленням реєстраційного штампу) за змістом тотожний наданому ТОВ «Вог Ресурс» листу від 03.02.2023 та містить відповіді на питання 3-5 вимоги АМК від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е. Однак додатком до листа зазначено диск з іншим номером - LH3149YB2714433901. Зазначений лист був офіційно зареєстрований у Комітеті і долучений до матеріалів антимонопольної справи.
Як вже зазначалось вище, Товариство стверджує, що 13.02.2023 направило на адресу АМК рекомендований лист - відповідь на Вимогу 2 з доданим до неї диском CD R LH 31497B27144324, на підтвердження чого надає список поштовий відправлень за відповідну дату.
Також Товариство надало до матеріалів судової справи свій варіант (копії) листа від 13.02.2023 з відповідями на питання 1-3 Вимоги 2; додатком до цього листа зазначено диск CD R LH 31497B27144324.
Разом з тим, у матеріалах справи Комітету наявний лист Товариства від 13.02.2023 (єдиний зареєстрований у Комітеті 16.02.2023 за № 8-09/191-кі з проставленням реєстраційного штампу) іншого змісту - з відповідями на питання № 3-5 вимоги АМК від 06.01.2023 №128-21.1/09-552е, аналогічний за змістом тому, який Товариство надало як лист від 03.02.2023. Додатком до листа Товариства від 13.02.2023 (який отримав АМК) зазначено диск LH 3149 YB27144441 (так само як і до наданого Товариством листа від 03.02.2023).
Лист від 13.02.2023 офіційно був зареєстрований у Комітеті і долучений до матеріалів антимонопольної справи.
Усі листи від імені ТОВ «Вог Ресурс» підписані представником (адвокатом) Слісарчук І.О.
Отже, згідно з наданими ТОВ «Вог Ресурс» матеріалами 03.02.2023 Товариство направило Комітету диск LH3149YB27144441, а 13.02.2023 - диск CD R LH 31497B27144324.
Проте матеріали, надані АМК, у свою чергу, свідчать про отримання Комітетом диску LH3149YB27144441 з листом Товариства від 13.02.2023, а диску CD R LH 31497B27144324 - з листом від 18.01.2023 (відповідь на вимогу Комітету вих. №128.21-21.1/09-4361е).
Отже, зі встановлених у справі обставин та наданих до неї матеріалів вбачається, що Комітет отримав від Товариства лист з доданим до нього диском CD R LH 31497B27144324 з листом Товариства від 18.01.2023 (зареєстровано АМК за вх.  № 8-09/45-кі).
Після цього, за твердженням ТОВ «Вог Ресурс», лист з оптичним диском з таким самим ідентифікаційним кодом (CD R LH 31497B27144324) Товариство направило АМК з листом від 13.02.2023.
Проте враховуючи унікальність та неповторність ідентифікаційного коду, нанесеного на диск, апеляційний господарський суд дійшов висновку про неможливість направлення Товариством Комітету диска CD R LH 31497B27144324 двічі (з листами від 18.01.2023 та від 13.02.2023).
Отже, за висновком апеляційного господарського суду, АМК отримав лист від 18.01.2023 з додатком (диск CD R LH 31497B27144324) та зареєстрував його за   вх. № 8-09/75-кі від 23.01.2023. 
Лист ТОВ «Вог Ресурс» від 13.02.2023 АМК отримав 16.02.2023 (вх. Комітету                             № 8-09/191-кі від 16.02.2023). Зміст листа від 13.02.2023 свідчить, що Товариство надало відповідь на пункти 3-5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е. Додатком до вказаного листа є оптичний диск LH3149YB27144441, на якому міститься інформація, надання якої вимагалося згідно з вимогою про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е. 
В оскаржуваному рішенні Комітету АМК зазначив, що аналогічна відповідь на пункти 3-5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023                                               № 128-21.1/09-552е ТОВ «Вог Ресурс» попередньо вже була надана листом Товариства від 03.02.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/128-кі від 06.02.2023). 
Наведеним спростовуються твердження Товариства про те, що листом від 13.02.2023 останній надав відповіді на питання 1-3 Вимоги 2 і долучив витребувану Комітетом інформацію на диску CD R LH 31497B27144324.
Стосовно диску LH3149YB27144441 суд апеляційної інстанції встановив, зокрема таке.
Завантаження 02.02.2023 інформації на диск LH3149YB27144441 (що встановлено судом першої інстанції) не дає підстав для висновку про те, відповідь на яку саме вимогу - Вимогу 1 чи від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е було на нього завантажено, але свідчить, що у будь-якому разі не на Вимогу 2, оскільки станом на цю дату Товариство її (Вимогу 2) ще не отримувало.
Наведене у сукупності свідчить, що АМК отримав диск LH3149YB27144441 з відповіддю Товариства на вимогу Комітету від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е (тобто, не на Вимогу 1 або Вимогу 2).
Диск CD R LH 31497B27144324 Товариство направило АМК з листом від 18.01.2023, у якому надавало відповіді на питання Вимоги 1.
Направлення зазначеного диска (CD R LH 31497B27144324) з листом від 18.01.2023 унеможливлює повторне направлення цього ж диска в подальшому, зокрема з відповіддю на Вимогу 2.
Надані сторонами листи ТОВ «Вог Ресурс», що містять інформацію, яка різниться, підписані представником Товариства адвокатом Слісарчук І.О., яка не заперечувала їх підписання, в тому числі тих, що надані Комітетом; будь-яких клопотань з цього приводу, в тому числі, щодо призначення експертизи справжності свого підпису на цих листах не заявляла.
Товариство не спростувало направлення ним Комітету листів від 03.02.2023 та 13.02.2023 у тих редакціях та з тими додатками (зокрема, щодо ідентифікаційних кодів долучених у якості додатків дисків), які зареєстровані Комітетом з присвоєнням відповідних вхідних реквізитів та долучені до справи Комітету, а також надані до судової справи, що розглядається.
Так само Товариство не заперечувало та не спростувало направлення ним Комітету листа від 18.01.2023, з яким, як встановлено вище, Товариство направило АМК і диск CD R LH 31497B27144324.
Наведене у сукупності підтверджує остаточний висновок Комітету в оскаржуваному Рішення АМК про те, що ТОВ «Вог Ресурс» не подало інформацію Комітету на вимогу заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е    (Вимога 2) у встановлений ним строк.
4.   ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними пунктів 1 та 2 Рішення АМК.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Так, як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 13 статті 50 Закону № 2210, у зв`язку з чим на ТОВ «Вог Ресурс»  АМК накладено штраф.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи № 910/1546/22, від 09.05.2023 зі справи № 910/2852/22, а також у справах 916/2586/20, № 908/1879/17, № 910/23000/17, № 922/1163/18, № 909/105/15,  № 910/23428/17, № 910/8763/17 у подібних правовідносинах.
Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому самим скаржником (скаржниками) у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самими скаржниками), покладається на скаржника (скаржників).
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.
У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття «подібні правовідносини», що полягає в тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні ознаки з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність ознак слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин та їх оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, й надалі порівнювати права та обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) та за потреби, зумовленої цим регулюванням, - визначити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо. Обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. 
Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.
Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.
Скаржник у доводах касаційної скарги наводить перелік постанов Верховного Суду, висновки в яких, за його твердженням, не були враховані судом апеляційної інстанції у вирішенні спору зі справи № 910/2571/24. 
Так, зокрема, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи № 910/1546/22 про визнання недійсним та скасування Рішення АМК, згідно з яким дії (бездіяльність) позивача у справі кваліфіковано за пунктом 13 статті 50 Закону № 2210.
У зазначеній справі Верховний Суд, скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, зокрема виснував, що встановлення змісту документа, який надходить на вимогу органу АМК в аспекті надання/неповного надання/ненадання інформації на таку вимогу належить до дискреційних повноважень органу АМК, водночас дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17.
Форма документу не може превалювати над його    змістом. З`ясовуючи зміст документа, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту.
У Вимозі АМК та Рішенні АМК орган посилався на приписи статті 63 Закону № 2210 (а саме, її частину другу), водночас Товариство зазначало, що не є власником чи безпосереднім контролером телерадіоорганізацій Групи, не надає вказівок щодо реалізації їх господарської діяльності, тобто товариство не є власником переважної більшості інформації та документів, які вимагалися Комітетом. Судами попередніх інстанцій у справі № 910/1546/22 не встановлено, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи статті 63 Закону № 2210 з урахуванням її змісту; чи може бути у даному випадку спрямований обмін інформацією у Групі між суб`єктами господарювання (про необхідність якого [обміну] зазначає АМК) на запобігання вчиненню порушення законодавства про захист економічної конкуренції цими суб`єктами господарювання (тобто учасниками самої Групи); чи пов`язаний розгляд справи про порушення іншою юридичною особою законодавства про захист економічної конкуренції з учасником (учасниками) Групи та, відповідно, чи зобов`язані учасники Групи, у даному випадку, забезпечувати обмін інформацією між собою (як про це зазначає АМК), а позивач - бути володільцем запитуваної АМК інформації.
Скаржник у справі № 910/2571/24 зазначає, що аналогічна ситуація має місце з Вимогою 1 та Вимогою 2, оскільки запитувана АМК інформація, з посиланням на статтю 63 Закону № 2210, стосувалася переліку АЗК та змінних звітів. Проте ТОВ «Вог Ресурс» не було оператором АЗК і не здійснювало діяльності на ринку роздрібної реалізації палива, тому надало інформацію, яку йому надав оператор АЗК на виконання Вимог АМК. Таку вимогу АМК мав направити безпосередньо до товариства з обмеженою відповідальності «Вест Петрол Маркет» для отримання інформації щодо діяльності АЗК.
Стосовно наведеного Суд зазначає, що ані місцевим господарським судом, ані судом апеляційної інстанції не встановлено того, що за змістом відповідей на Вимоги АМК ТОВ «Вог Ресурс» повідомляло АМК про те, що не є володільцем запитуваної інформації, не володіє, не повинно володіти нею тощо. Навпаки, позов у справі № 910/2571/24 спрямований на те, що позивач стверджує про надання запитуваної АМК інформації у встановлений строк і безпідставне інкримінування йому порушення антимонопольного законодавства.
При цьому у справі № 910/2571/24 судом апеляційної інстанції, на підставі дослідження доказів, встановлено, що зміст Листа від 13.02.2023 свідчить, що з ним ТОВ «Вог Ресурс» надало відповідь на пункти 3-5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е (тобто іншої вимоги, ніж Вимога-2). Додатком до вказаного листа є оптичний диск LH3149YB27144441, на якому міститься інформація, надання якої вимагалося згідно з вимогою про надання інформації від 06.01.2023  № 128-21.1/09-552е. При цьому, аналогічна відповідь на пункти 3-5 вимоги Комітету про надання інформації від 06.01.2023№ 128-21.1/09-552е ТОВ «Вог Ресурс» попередньо вже була надана листом Товариства від 03.02.2023 б/н (вх. Комітету № 8-09/128-кі від 06.02.2023). Наведеним спростовуються твердження Товариства про те, що листом від 13.02.2023 останній надав відповіді на питання 1-3 саме Вимоги 2 (ненадання інформації на яку інкриміновано АМК позивачу ) і долучив витребувану Комітетом інформацію на диску CD R LH 31497B27144324.
Отже, правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначеній позивачем справі хоча і в певній частині мають однакове правове регулювання, але суттєво різняться за фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.
Проте підстав вважати, що судом апеляційної інстанції у вирішенні спору зі справи № 910/2571/24 не були враховані висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/23000/17 (в аспекті урахування дискреційних повноважень органу АМК та, водночас можливості суду переглянути рішення, прийняте на підставі реалізації цих дискреційних повноважень), немає.
Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 09.05.2023 зі справи № 910/2852/22 про визнання недійсним та скасування рішення органу АМК, згідно з яким дії (бездіяльність) позивача у справі кваліфіковано за пунктом 14 статті 50 Закону № 2210.
У цій справі Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позову, виснував, зокрема таке. Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі № 910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). У свою чергу, факт відсутності опису вкладення не може беззаперечно свідчити про те, що позивачем не було направлено відповідачу всю витребувану ним Вимогою інформацію. На даний час    неможливо ні встановити, ні спростувати як те, що у поштовому відправленні із штрих-кодовим ідентифікатором 0100199130433 позивачем було направлено відповідачу саме листа про виконання Рекомендацій органу АМК, так і те, що вказаним листом з додатками позивачем було надано всі документи та пояснення, які витребовувалися    за Вимогою. Прийняття   Рішення АМК, яким визнано, що позивач вчинив порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, з накладенням на позивача штрафу у зв`язку з цим не відповідало вимогам закону.
Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає таке.
Кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, що АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону № 2210.
У справі № 910/2571/24 судом апеляційної інстанції, зокрема встановлено, що диск CD R LH 31497B27144324  (на який посилається скаржник як на такий, що був доданий до відповіді на Вимогу 2) ТОВ «Вог Ресурс» направило АМК з листом від 18.01.2023, у якому надавало відповіді на питання Вимоги 1.
Направлення зазначеного диска (CD R LH 31497B27144324) з листом від 18.01.2023 унеможливлює повторне направлення цього ж диска в подальшому, зокрема з відповіддю на Вимогу 2.
Надані сторонами листи ТОВ «Вог Ресурс», що містять інформацію, яка різниться, підписані представником Товариства адвокатом Слісарчук І.О., яка не заперечувала їх підписання, в тому числі тих, що надані Комітетом; будь-яких клопотань з цього приводу, в тому числі щодо призначення експертизи справжності свого підпису на цих листах не заявляла.
ТОВ «Вог Ресурс» не спростувало направлення ним Комітету листів від 03.02.2023 та 13.02.2023 у тих редакціях та з тими додатками (зокрема, щодо ідентифікаційних кодів долучених у якості додатків дисків), які зареєстровані Комітетом з присвоєнням відповідних вхідних реквізитів та долучені до справи Комітету, а також надані до судової справи, що розглядається.
Так само Товариство не заперечувало та не спростувало направлення ним Комітету листа від 18.01.2023, з яким, як встановлено вище, Товариство направило АМК і диск CD R LH 31497B27144324.
Наведене у сукупності підтверджує остаточний висновок Комітету в оскаржуваному Рішення АМК про те, що ТОВ «Вог Ресурс» не подало інформацію Комітету на вимогу заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е    (Вимога 2) у встановлений ним строк.
Отже, обставини справ № 910/2852/22 та № 910/2571/24 суттєво різняться за фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Суд зазначає, що дійсно сам по собі  факт відсутності опису вкладення не може беззаперечно свідчити про не направлення витребуваної  інформації, водночас він оцінюється судами у кожній конкретній справі в сукупності всіх доказів наданих сторонами у справі та встановлених на підставі них обставин. Вказане унеможливлює подібність справ № 910/2852/22 та № 910/2571/24. Крім того, у справі № 910/2852/22 дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 14 статті 50 Закону № 2210, а не за пунктом 13 статті 50 Закону  № 2210. Наведене свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах, зокрема з урахуванням правового регулювання, змісту правовідносин та доводів учасників справи, якими вони обґрунтовували свої позиції та встановлених судами обставин на підставі доказів кожної зі справ.
Скаржник також наводить висновок, який міститься у постанові Верховного Суду зі справи № 916/2586/20, за змістом якого, перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону № 2210 підстав для визнання недійсним рішення АМК у частині дій позивача. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте підстав вважати, що зазначений висновок не був врахований судом апеляційної інстанції у розгляді справи № 910/2571/24, немає. 
Суд апеляційної інстанції, у межах предмета та підстав позову, з урахуванням інкримінованого ТОВ «Вог Ресурс» порушення, з належною повнотою дослідив обставини, які входять до предмета доказування у цій справі. 
Оскаржуване судове рішення не суперечить правовим висновкам, проаналізованих і/або наведених у цій постанові.
Скаржник у касаційній скарзі також зазначає номери справ № 908/1879/17,                      № 922/1163/18, № 909/105/15, № 910/23428/17, № 910/8763/17 без вказівки про те, які саме висновки Верховного Суду у цих справах щодо застосування норм права не враховані судом апеляційної інстанції у вирішенні спору зі справи  № 910/2571/24 та стосовно яких саме норм права.
При цьому Верховий Суд зазначає, що у справі № 908/1879/17 розглядався спір про зобов`язання виконати умови договору «Про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти», витребування технічної документації, актів здачі-приймання дослідно-конструкторських робіт, документів щодо впровадження дослідно-конструкторських робіт у серійне виробництво, копій протоколів.
У справі № 922/1163/18 розглядався спір про стягнення плати за користування вагонами згідно з відкоригованими позивачем відомостями.
У справі № 909/105/15 розглядався спір про визнання недійсним рішення Ради в частині продажу земельної ділянки; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку.    
У справі № 910/23428/17 розглядався спір про розірвання укладеного договору поруки з підстав істотного порушення відповідачем умов вказаного договору.
У справі № 910/8763/17 розглядався спір про виділення в натурі майна, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності, як учаснику спільної діяльності за договором про спільну; зобов`язання передати природний газ, сплатити  з балансу спільної діяльності на користь позивача належну йому частку прибутку.
Отже, правовідносини у зазначених скаржником справах № 908/1879/17,                      № 922/1163/18, № 909/105/15, № 910/23428/17, № 910/8763/17 та у справі, судове рішення в якій є предметом касаційного перегляду, не є подібними.
Таким чином, підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.
З посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник також зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах:
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210 щодо необхідності доведення об`єктивної сторони правопорушення шляхом проведення такого аналізу щодо направлення відповіді на вимогу АМК в паперовому (листом поштовим зв`язком) та електронному форматі (цифровий електронний носій - CD диск), підтверджуючих документів направлення, та оцінки даних доказів в сукупності відповідно до статті 86 ГПК України;
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210 при встановленні факту відправлення та отримання відповіді на вимогу АМК в електронному форматі, реєстрації факту отримання АМК відповіді не лише в паперовому вигляді (листом поштовим зв`язком), а й в електронному форматі на CD диску та того факту, що АМК не реєструє отримання електронних носіїв в системі документообігу та оцінки даних доказів в сукупності відповідно до статті 86 ГПК України;
- пункту 13 статті 50 Закону № 2210: неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; якщо відповідь на вимогу була надана у встановлений строк, проте не відповідала всім пунктам вимоги, та перекваліфікації порушення за пунктом 14 або пунктом 15 статті 50 Закону № 2210 (подання інформації на вимогу в неповному обсязі; подання недостовірної інформації АМК, його територіальному відділенню).
Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно встановити відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також, наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).
Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Таким чином, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Водночас за змістом спірних конкретних правовідносин викладені судом апеляційної інстанції висновки та аргументи не стосувалися питання конкуренції або переваги у формі надання інформації на Вимогу АМК (у письмовому або електронному вигляді), а стосувалися досліджених за правилами статті 86 ГПК України доказів на підтвердження/спростування викладених у Рішенні АМК мотивів та встановлених обставин порушення.
Так, судом апеляційної інстанції у справі № 910/2571/24, зокрема встановлено, що листом від 18.01.2023 (зареєстрований АМК за вх. № 8-09/75-кі від 23.01.2023 з проставленням на першому аркуші листа реєстраційного штампу) ТОВ «Вог Ресурс» надало відповідь на Вимогу 1 та інформацію у форматі .xls на оптичному диску. Згідно з інформацією щодо додатку до цього листа ТОВ «Вог Ресурс» надало з цим листом диск CD R LH 31497B27144324.
Комітет направив Товариству вимогу від 27.01.2023 №128-21.1/09-2977е                       (Вимога 2). У Вимозі 2 від ТОВ «Вог Ресурс» вимагалося протягом 7 календарних днів із дня її отримання надати Комітету запитувану інформацію та копії документів. 
Товариство надало до матеріалів судової справи, що розглядається (разом з позовною заявою), лист від 03.02.2023 на виконання вимоги АМК від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е з відповідями на питання 3-5 цієї вимоги, додатком до якого зазначено диск LH3149YB27144441.
Водночас наданий Комітетом лист ТОВ «Вог Ресурс» від 03.02.2023 (вх. Комітету № 8-09/128-кі від 06.02.2023 з проставленням реєстраційного штампу) за змістом тотожний наданому ТОВ «Вог Ресурс» листу від 03.02.2023 та містить відповіді на питання 3-5 вимоги АМК від 06.01.2023 № 128-21.1/09-552е. Однак додатком до листа зазначено диск з іншим номером - LH3149YB2714433901. Зазначений лист був офіційно зареєстрований у Комітеті і долучений до матеріалів антимонопольної справи.
Судом апеляційної інстанції, зокрема встановлено, що диск CD R LH 31497B27144324  (на який посилається скаржник як на такий, що був доданий до відповіді на Вимогу 2) ТОВ «Вог Ресурс» направило АМК з листом від 18.01.2023, у якому надавало відповіді на питання Вимоги 1.
У матеріалах справи Комітету наявний лист Товариства від 13.02.2023 (єдиний зареєстрований у Комітеті 16.02.2023 за № 8-09/191-кі з проставленням реєстраційного штампу) з відповідями на питання № 3-5 вимоги АМК від 06.01.2023 №128-21.1/09-552е, аналогічний за змістом тому, який Товариство надало як лист від 03.02.2023. Додатком до листа Товариства від 13.02.2023 (який отримав АМК) зазначено диск LH 3149 YB27144441 (так само як і до наданого Товариством листа від 03.02.2023).
Направлення диска (CD R LH 31497B27144324) з листом від 18.01.2023 унеможливлює повторне направлення цього ж диска в подальшому, зокрема з відповіддю на Вимогу 2.
Товариство не спростувало направлення ним Комітету листів від 03.02.2023 та 13.02.2023 у тих редакціях та з тими додатками (зокрема, щодо ідентифікаційних кодів долучених у якості додатків дисків), які зареєстровані Комітетом з присвоєнням відповідних вхідних реквізитів та долучені до справи Комітету, а також надані до судової справи, що розглядається.
Так само Товариство не заперечувало та не спростувало направлення ним Комітету листа від 18.01.2023, з яким, як встановлено вище, Товариство направило АМК і диск CD R LH 31497B27144324.
Наведене у сукупності підтверджує остаточний висновок Комітету в оскаржуваному Рішення АМК про те, що ТОВ «Вог Ресурс» не подало інформацію Комітету на вимогу заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 27.01.2023 № 128-21.1/09-2977е    (Вимога 2) у встановлений ним строк.
Суд враховує, що під час розгляду справ щодо визнання недійсним/скасування рішень АМК (його органів), вирішуючи питання правильності застосування АМК та його органами пункту 13 статті 50 Закону № 2210 під час визначення наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення, передбаченому цим пунктом, судам необхідно з`ясовувати: (1) чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та (2) у який саме спосіб, а також (3) причини, з яких відомості не було надано.
Судам у розгляді справ про неподання інформації суб`єктами господарювання АМК слід виходити з того, що АМК та його органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. У вирішенні таких спорів судам необхідно враховувати, що обов`язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.
При цьому, кожний факт неподання інформації на вимогу у встановлений строк містить ознаки окремого порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону         № 2210. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 зі справи № 910/15697/18.
Одночасно, суб`єкти господарювання не наділені правом вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 910/15697/18, від 07.08.2019 у справі № 910/13472/18, від 26.09.2019 у справі № 910/12393/18, від 16.01.2020 у справі № 910/12392/18, від 21.11.2019 у справі № 908/24/19.
Касаційна скарга в цій частині за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судом апеляційної інстанцій оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
З огляду на фактичні встановлені обставини у цій справі скаржником не доведено необхідності у формуванні висновку Верховного Суду щодо застосування наведених ним норм права у спірних правовідносинах.
Отже, підстава касаційного оскарження, обґрунтована з посиланням пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, у цьому випадку, не отримала свого підтвердження.
Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, обмеживши свої висновки виключно тлумаченням АМК пункту 13 статті 50 Закону № 2210, вказуючи про можливість доведення порушення виключно шляхом оцінки надання відповіді на вимогу АМК в електронному форматі (зазначене за своїм змістом відповідає пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, яка за вказаних обставин є відсилочною до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21 тощо.
Проте під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість таких підстав касаційного оскарження.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції обмежив свої висновки виключно тлумаченням АМК пункту 13 статті 50 Закону № 2210, вказуючи про можливість доведення порушення виключно шляхом оцінки надання відповіді на вимогу АМК в електронному форматі, не відповідають дійсному змісту постанови суду апеляційної інстанції, яким досліджено за правилами статті 86 ГПК України, зокрема як письмові, так і електронні докази, у тому числі, у їх сукупності.
Міра та обсяг, якими обґрунтовує суд свої мотиви, залежить від характеру рішення і перебуває поза межами перевірки Верховним Судом з огляду на приписи статей 300, 310 та частини другої статті 311 ГПК України.
Водночас принцип змагальності сторін господарського судочинства передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
Судом попередньої інстанції надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що в ухваленні цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено у рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.
Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.
Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві АМК на касаційну скаргу у тій частині, в якій вони не суперечать викладеному у цій постанові.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судового рішення попередньої інстанції - відсутні.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу ТОВ «Вог Ресурс» без задоволення, а судове рішення попередньої інстанції  - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Ресурс» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 910/2571/24  - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      І.   Колос

Суддя                                                                                                      І. Булгакова

Суддя                                                                                                      А. Ємець