УХВАЛА

22 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/4143/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г.  М. - головуючий, Рогач Л.  І., Краснов Є.  В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?ОССОЙО?
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 (колегія суддів: Кропивна Л.  В. - головуючий, Руденко М.  А., Пономаренко  Є.  Ю.) та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2024 (суддя Чинчин О.  В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО"
до Акціонерного товариства ?Українська залізниця?
про визнання відсутнім права та зобов`язання внести зміни до особового рахунку
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО" звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства ?Українська залізниця? про визнання відсутнім права та зобов`язання внести зміни до особового рахунку.
Позов мотивовано тим, що у відповідача припинилось право на нарахування неустойки, у зв`язку із направленням позивачем повідомлення про припинення в односторонньому порядку додатку 1-8 до договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги та строк позовної давності не застосовується.
06.05.2025 до Верховного Суду через електронні засоби зв`язку ?Електронний суд? Товариство з обмеженою відповідальністю ?ОССОЙО? подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає не урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою статті 310 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України), зазначаючи, що судові рішення ухвалено без дослідження зібраних у справі доказів.
Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі №  10  -  р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржену постанову зазначив, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» (протокол №  Ц-45/44 Ком.т. від 19.05.2020) перенесено введення в дію Договору на 01.07.2020.
Отже, як вказав суд апеляційної інстанції, з 01.07.2020 для замовників введено в дію Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (новий договір 2020 року).
Суд апеляційної інстанції також вказав, що твердження позивача про те, що укладений 25.05.2020 Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом (Договір 2020 року), між АТ ?Укрзалізниця? та ТОВ ?ОССОЙО? та введений в дію 01.07.2020 був розірваний за ініціативою АТ ?Укрзалізниця? на підставі повідомлення від 29.05.2020 з 30.06.2020, суперечить матеріалам справи і спростовує доводи позивача, що у АТ ?Українська залізниця? відсутнє право на нарахування та списання неустойки, передбаченої п.7.2 Додатку 1-8 до договору перевезення.
До того ж, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач замовляв послуги на підставі Додатку 1-8, зокрема, в січні 2021 року, що підтверджується відповідними відмітками у залізничних накладних (графа 7): №  №  34767228, 34765792, 34765933, 34760272, 34760496 від 05.01.2021, № 34756775 від 04.01.2021, №34824102 від 12.01.2021, №№ 34774158, 34776211 від 06.01.2021. Також позивач звертався до відповідача з листом №  180 від 26.11.2022, в якому просив припинити умови договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним в частині надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (Додаток 1-8) з 31.12.2020 без застосування до замовника штрафних санкцій.
За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про припинення дії договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №  8210257 з 30.06.2020.
Верховний Суд у своїй постанові від 11.06.2024 у справі №  910/7310/23 між тими ж сторонами та з аналогічних підстав позову, зазначив: ?8.35. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
8.36. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 12.10.2021 у справі №  905/1750/19, 20.05.2021 у справі №  905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №  922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №  910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №  922/2447/21 тощо.
Крім того, Верховний Суд у цій постанові вказує: «8.38. Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги Товариства у цій частині фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій, до необхідності встановлення інших обставин, ніж встановлені судами, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.
8.39. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх судових інстанцій норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
8.40. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.».
У справі, що переглядається у касаційному порядку, скаржник формально посилаючись на те, що судові рішення ухвалено без дослідження судами зібраних у справі доказів не зазначає які саме докази було досліджено. Сам зміст касаційної скарги спрямований на необхідність додатково дослідити докази та надати їм правову оцінку.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2022 у справі №  910/17048/17 зазначила: «126 Скаржник також стверджує, що позивачем не наведено формул, за якими здійснювалися розрахунки, суму заборгованості не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, неправомірно застосовано змінювану процентну ставку, оскільки в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем відповідача ПАТ «Край Проперті» про зміну розміру процентної ставки тощо.
127 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що такі аргументи скаржника зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин справи, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як «суду права», а не «суду факту».
128 Дослідження доказів на предмет їх належності та достатності і встановлення обставин справи не може мати місце на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України, що не підлягають розширеному тлумаченню.
129 Крім того, при розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідачам була надана можливість спростувати докази як наявності, так і розміру заборгованості, виконані позивачем, але вони такою можливістю не скористалися та не надали власних розрахунків.
130 У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (заява № 3236/03, пункт 40).».
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Отже, є висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду, що у розумінні пункту 5 частини 1 статті 293 ГПК України є достатньою підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?ОССОЙО?.
Інших підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, щодо перегляду яких можливе відкриття касаційного провадження у справі, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?ОССОЙО? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі №  910/4143/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                          Л.  І. Рогач

                                                                                          Є.  В. Краснов