ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №   870/21/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полетехніка»
про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу

за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх Слобожанщини»

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025

у справі № 870/21/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх Слобожанщини» 
про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 01.10.2024 

у третейській справі № 9/2024
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полетехніка»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх Слобожанщини», 
про стягнення 4 979 316,75 грн

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полетехніка» (далі - ТОВ «Полетехніка», позивач) звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх Слобожанщини» (далі - ТОВ «Успіх Слобожанщини», відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № ДЗ-014/2021 від 20.08.2021.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 01.10.2024 у третейській справі № 9/2024 задоволено позов повністю, стягнуто з ТОВ «Успіх Слобожанщини» на користь ТОВ «Полетехніка»                      4 979 316,75 грн та 43 000,00 грн третейських витрат.
Не погодившись з рішенням третейського суду, ТОВ «Успіх Слобожанщини» подало до Західного апеляційного господарського суду заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 01.10.2024 у справі № 9/2024.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.01.2025) у справі №870/21/24 у задоволенні заяви ТОВ «Успіх Слобожанщини» відмовлено, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 01.10.2024 у третейській справі № 9/2024 залишено без змін.
Відповідач (ТОВ «Успіх Слобожанщини») подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача задовольнити та скасувати відповідного рішення третейського суду.
Позивач (ТОВ «Полетехніка») подав відзив, у якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення з викладених у відзиві підстав, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін як законну та обґрунтовану.
У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначав, що поніс і очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн, а також інші додаткові витрати, які можуть бути уточнені в подальшому, та повідомив, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть подані докази, які підтверджують розмір судових витрат з метою подальшого вирішення судом питання про їх розподіл та винесення додаткового рішення.
Постановою від 02.04.2025 Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду залишив апеляційну скаргу ТОВ «Успіх Слобожанщини» без задоволення, ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.01.2025) у справі № 870/21/24 залишив без змін.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення 
11.04.2025 через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «Полетехніка» про ухвалення додаткового рішення у справі №870/21/24 щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 14 000 грн.
Заяву мотивовано понесенням позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час перегляду Верховним Судом в апеляційному порядку ухвали Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 у цій справі №870/21/24 за апеляційною скаргою відповідача та необхідністю відшкодування таких витрат за рахунок скаржника.
Касаційне провадження (з розгляду заяви)
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.04.2025 для розгляду заяви у справі № 870/21/24 визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Картере В. І.
Ухвалою від 15.04.2025 Верховний Суд призначив до розгляду заяву                                          ТОВ «Полетехніка» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у справі № 870/21/24 в судовому засіданні на 23.04.2025 о 11:15.
У судове засідання 23.04.2025 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином. 
Оскільки явка представників сторін у судове засідання не визнавалася обов`язковою судом, а згідно приписів частини четвертої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутністю уповноважених представників сторін.
Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення 
Вирішуючи питання обґрунтованості заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд керується таким.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Підпункт в) пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України передбачає зазначення у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 ГПК України). 
Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга статті 124 ГПК України)
Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та зазначалось вище, у відзиві на апеляційну скаргу, який є першою заявою, поданою під час апеляційного провадження, позивач зазначив, що орієнтований розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом апеляційної скарги відповідача, складає 50 000,00 грн. Тобто, вказавши у відзиві на апеляційну скаргу попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, позивач дотримався вимог, передбачених частиною першою статті 124 ГПК України.
Також у відзиві позивач зазначав, що у зв`язку з неможливістю надати суду всі докази понесених витрат до закінчення судових дебатів, останній, з метою дотримання вимог частини восьмої статті 129 ГПК України, надасть такі докази суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Постанова Верховного Суду у цій справі № 870/21/24 ухвалена 02.04.2025 за відсутності учасників справи, повний текст її складено 09.04.2025, відтак встановлений ГПК України строк для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу становив до 14.04.2025 включно.
Заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, що містить докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, подано позивачем через підсистему «Електронний суд» 11.04.2025, тобто в межах встановленого процесуальним законом строку.
Таким чином, оскільки у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у цій справі містяться висновки щодо розподілу судових витрат лише зі сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне здійснити за заявою ТОВ «Полетехніка» розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у Верховному Суді, шляхом ухвалення цього додаткового рішення.
Так, згідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Водночас загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
При цьому чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
Так, відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з тим у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі                              № 922/445/19, що у подальшому були відображені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постановах від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Схожих критеріїв дотримується Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Лавентс проти Латвії», «Ніколова проти Болгарії», «Єчюс проти Литви»). 
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справах «Баришевський проти України», «Двойних проти України»,«East/West Alliance Limited» проти України»).
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
У справі, що розглядається, у заяві про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі позивач визначив розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 000,00 грн.
На підтвердження вказаних витрат відповідно до вимог абзацу першого частини восьмої статті 129 ГПК України заявником надано копії таких документів: Ордеру АР № 1222544 від 27.02.2025, Договору про надання правничої допомоги б/н від 02.01.2025, додатку від 21.02.2025 до Договору б/н від 02.01.2025 про надання правничої допомоги, Акта приймання - передачі наданих послуг відповідно до додатку від 21.02.2025 до Договору б/н від 02.01.2025 про надання правничої допомоги.
За змістом зазначеного Акта Клієнт (ТОВ «Полетехніка») прийняв такі надані послуги: аналіз матеріалів справи (3 000,00 грн), підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу (4 000,00 грн), гонорар у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги (7 000,00 грн).
Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи наявний відзив                        ТОВ «Полетехніка» на апеляційну скаргу ТОВ «Успіх Слобожанщини», тоді як складення та подання до Верховного Суду відзиву представником є дійсною та необхідною послугою, метою якої є донесення позиції та думки учасника справи щодо наявного спору (скарги).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, правова позиція заявника була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду заяви відповідача про скасування рішення третейського суду, при цьому адвокат Громут В. І. надавав правову допомогу позивачу в обох інстанціях (в Західному апеляційному господарському суді та у Верховному Суді), тому, відповідно, представник ТОВ «Успіх Слобожанщини» був обізнаний у справі з усіма деталями, які з неї випливають. 
У зв`язку з наведеним, у Верховного Суду відсутні підстави вважати обґрунтованими та необхідними витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з наданням адвокатом послуг з аналізу матеріалів справи вартістю 3 000,00 грн.
Також колегія суддів враховує, що справа за заявою про скасування рішення третейського суду вочевидь належить до справ незначної складності, судова практика у таких справах є сталою і для формування правової позиції представником ТОВ «Полетехніка» адвокатом Громутом В. І. не було затрачено значних зусиль та часу, який, крім того, не скористався й правом взяти участь у судовому засіданні Верховного Суду 02.04.2025.
За наведених обставин, судова колегія вважає, що заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 14 000, 00 грн не відповідають критеріям розумності, співрозмірності і справедливості цих витрат. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Верховний Суд звертає увагу на те, що процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат.
Зважаючи на викладене та ураховуючи дискреційні повноваження, надані суду положеннями частини п`ятої статті 129 ГПК, колегія суддів дійшла висновку про те, що у цій справі наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, оскільки цей розмір є документально підтвердженим, обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
У іншій частині заявлений розмір витрат, на переконання суду, не є співмірними з урахуванням складності справи, витраченого часу та обсягом наданих послуг, а тому задоволенню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення
Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Полетехніка»  про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача (заявника) таких витрат у Верховному Суді (який переглянув справу як суд апеляційної інстанції) у розмірі 5 000,00 грн. 

Керуючись статтями 25, 129, 240, 244, 300, 314, 315 ГПК України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полетехніка» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №870/21/24 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх Слобожанщини» (64203, Харківська обл., Ізюмський р-н, м. Балаклія, вул. Геологічна, буд. 61; ідентифікаційний код 35107965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полетехніка» (69050, Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул. Космічна, 121В; ідентифікаційний код 34217047) 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у Верховному Суді.
3 У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Полетехніка» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовити.
4. Видачу наказу доручити Західному апеляційному господарському суду.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                К. М. Огороднік 
Судді                                                                                                    С. В. Жуков
                                                                                                    В. І. Картере