УХВАЛА

05 травня 2025 року 
м. Київ
cправа №  927/957/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Бакуліної С. В., Губенко Н. М., 

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Чернігівської  області 
(суддя  Кузьменко Т. О.)
від 06.01.2025                         
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий -  Станік С. Р., судді: Гончаров С. А., Сибіга О. М.)
від 18.03.2025

у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна  компанія "Нафтогаз України"         
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз"         
про  стягнення  80 457 659,59 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, скаржник)  звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" (далі - відповідач) про   стягнення боргу в сумі 80 457 659,59 грн з яких: 60 261 158,97 грн - сума основного богу, 10 477 192,97 грн - пеня, 6 026 115,90 грн - штраф, 2 584 535,39 грн - інфляційні втрати, 1 108 656,36 грн - 3 % річних.
2.          Позов мотивований неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3296-ОГРМ від 21.06.2022 з додатковими угодами №1, №2, №3, №4, №5 в частині своєчасного проведення розрахунків.
3.          06.01.2025 Господарський суд Чернігівської  області ухвалив рішення), яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025, яким позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 60 261 158,97 грн, пеню в сумі 5 238 596,49 грн, штраф в сумі 3 013 057,95 грн, інфляційні нарахування в сумі 2 584 535,39 грн (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.01.2025), 3% річних в сумі 1 108 656,36 грн,  судовий збір в сумі 847 840,00 грн; в іншій частині позову відмовив, зменшивши розмір штрафних санкцій на 50%.
4.          Місцевий господарський суд, дійшов висновків, що зменшення штрафних санкцій є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін, які знаходяться в рівних несприятливих економічних умовах; штрафні санкції не повинні перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника в умовах врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та не має стати джерелом невиправданих додаткових прибутків кредитора. При цьому суд врахував, що у цій справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, і такі вимоги задоволені, тобто - вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи викладене, а також майнове становище відповідача, підтвердження останнім негативних наслідків вторгнення та агресії росії на території прикордонної Чернігівської області держави та необхідність усунення наслідків систематичних обстрілів об`єктів систем газопостачання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплата пені та штрафу в повному розмірі становить для останнього надмірний тягар, а тому підлягає зменшенню на 50%, з заявлених 10 477 192,97 грн пені до 5 238 596,49 грн та з заявленого штрафу 6 026 115,90 грн до 3 013 057,95 грн.
5.          Суд апеляційної інстанції погодився з місцевим господарським судом щодо правомірності зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %, з огляду на те, що позивач не зазнав жодних матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а присуджені до стягнення розмір пені та штрафу  - є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.   
6.          22.04.2025 позивач звернувся з касаційною скаргою на судові рішення попередніх інстанцій, у якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 5 238 596,49 грн та штрафу у сумі 3 013 057,95 та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог повністю. 
7.          Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
8.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 
9.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
10.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порушили норми процесуального права - статей 80, 236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи, і не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та не взяли до уваги майновий стан позивача, зокрема, податкового боргу, що призвело до безпідставного надання переваги правам відповідача перед правами позивача у цій справі. Скаржник також посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16.
11.          Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі щодо неврахування судами майнового стану позивача, оскільки вони не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права, а фактично є незгодою з висновками судів, які зроблені у справі, що переглядається, відповідно до встановлених конкретних обставин справи, що формують зміст спірних правовідносин. Водночас, відповідно до статті 300 ГПК України, вирішення цих питань не є компетенцією суду касаційної інстанції.
12.          Суд касаційної інстанції також не погоджується з твердженнями скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16.
13.          Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
14.          Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 у справі № 921/320/24, від 08.01.2025 у справі № 921/299/24, від 19.02.2025 у справі № 903/665/24).
15.          Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею ЦК України  (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
16.          Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24, тощо.
17.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
18.          Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
19.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
20.          З огляду на те, що суд апеляційної інстанції правильно переглянув судове рішення першої інстанції у справі № 927/957/24 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 233 ГК України та 551 ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України.
Керуючись нормами статті 234, пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 927/957/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської  області від 06.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                     І. Кондратова

Судді                                                                                               С. Бакуліна
                                                                                                                                
                                                                                                        Н. Губенко