УХВАЛА

14 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №910/5736/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційних скарг Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва (Пукас А.Ю.)
від 23.09.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Руденко М.А.)
від 10.02.2025 (повний текст складений 04.03.2025)

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк",

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
1.  ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач, Скаржник-2), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Відповідача "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк" від 06.11.2023 №1419;
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Відповідача "Про задоволення вимог восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк" від 05.12.2023 №1553.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- заява Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків про задоволення кредиторських вимог від 15.09.2023 №9748/6/31-00-13-01-06 не відповідає вимогам законодавства;
- Відповідач порушив порядок акцептування вимог кредиторів Акціонерного товариства "Айбокс Банк" у частині вимог Державної податкової служби України та безпідставно включив вимоги на суму 7 234 644 571,17 грн до восьмої черги реєстру кредиторів;
- податкові зобов`язання за спірними податковими повідомленнями-рішеннями, які включено до кредиторських вимог восьмої черги, виникли до початку процедури ліквідації банку, а вимоги за зобов`язаннями зі сплати штрафних санкцій не є такими, що пов`язані зі здійсненням ліквідації банку.
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24, позов задоволено.
4. 24 березня 2025 року Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (далі - Скаржник-1) із використанням підсистеми "Електронний суд" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове - про відмову в позові повністю.
5. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
6. У тексті касаційної скарги Скаржник-1 посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, та зазначає:
- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у взаємозв`язку з положеннями статті 6 цього Закону та нормативно-правовим актом Відповідача, який встановлює особливості акцептування кредиторських вимог до банку в умовах воєнного стану;
- пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на:
1) пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України - справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду. Хоч Позивач є акціонером банку, питання цього спору виходить за межі корпоративного. Оскільки Позивач є фізичною особою, справа має розглядатися цивільним судом;
2) пункт 8 частини першої статті 310 ГПК України -    суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За доводами Скаржника-1, предметом спору в справі №910/5736/24 є:
рішення про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства "Айбокс Банк", а саме збільшено розмір кредиторських вимог восьмої черги на 7    234    644 571,17 грн шляхом включення до реєстру кредиторів Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків;
часткове задоволення кредиторської вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків на суму 550    000    000 грн.
За результатами розгляду справи Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків втрачає право на отримання 7    234    644 571,17 грн та має повернути 550    000    000 грн. Попри це, останнє не було залучене до участі в справі №910/5736/24.
7. 24 березня 2025 року Відповідач (Скаржник-2) із використанням засобів поштового зв`язку також подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24 та ухвалити нове - про відмову в позові повністю.
8. У тексті касаційної скарги Скаржник-2 посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, та зазначає:
- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у взаємозв`язку з положеннями статті 6 цього Закону та нормативно-правовим актом Скаржника-2, який встановлює особливості акцептування кредиторських вимог до банку в умовах воєнного стану;
- пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на:
1) пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України - справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду. Хоч Позивач є акціонером банку, питання цього спору виходить за межі корпоративного. Оскільки Позивач є фізичною особою, справа має розглядатися цивільним судом;
2) пункт 8 частини першої статті 310 ГПК України -    суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За доводами Скаржника-2, предметом спору в справі №910/5736/24 є:
рішення про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства "Айбокс Банк", а саме збільшено розмір кредиторських вимог восьмої черги на 7    234    644 571,17 грн шляхом включення до реєстру кредиторів Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків;
часткове задоволення кредиторської вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків на суму 550    000    000 грн.
За результатами розгляду справи Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків втрачає право на отримання 7    234    644 571,17 грн та має повернути 550    000    000 грн. Попри це, останнє не було залучене до участі в справі №910/5736/24.
9. З урахуванням викладеного, вимоги касаційних скарг та обрані підстави касаційного оскарження є аналогічними за змістом.
10.          Скаржники також просять зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24.
11. 10 квітня 2025 року Позивач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав заперечення проти відкриття касаційного провадження, в яких, зокрема, зазначає:
- у цій справі суд апеляційної інстанції вже вирішив питання щодо застосування положень статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у спірних правовідносинах відповідно до висновків Верховного Суду. Констатовано, що заява Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків від 15.09.2023 подана з порушенням строків пред`явлення кредиторських вимог, клопотання про поновлення пропущеного строку заявлено не було, наслідком чого є погашення зобов`язань банку. Вказане відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 04.06.2024 у справі №916/3724/21;
- Скаржники під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій не заявляли про порушення правил предметної юрисдикції, не обґрунтували це наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду в справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах. Діями та рішеннями Скаржника-2, який у процедурі ліквідації банку виступає як орган управління і перевищує свої повноваження внаслідок безпідставного задоволення вимог кредиторів, порушуються корпоративні права та законні інтереси Позивача на отримання залишкового майна банку в процедурі його ліквідації. Отже, вказаний спір є корпоративним та належить до юрисдикції господарських судів;
-  не обґрунтовано, у якій частині оскаржуваного судового рішення (в мотивувальній та / або резолютивній) прямо зазначено про права, інтереси та / або обов`язки Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків, про які саме. Крім того, Скаржники жодного разу не зверталися до суду із заявою про необхідність залучення вказаної особи на стороні Скаржника-2;
- касаційні скарги фактично зводиться до спроби переконати Верховний Суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, у зв`язку з незгодою ними. Касаційні скарги не містять зазначення конкретного положення статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке, на думку Скаржників, неправильно застосоване судами попередніх інстанцій, та обґрунтування, у чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права. Підстав, які б свідчили про неврахування судом апеляційної інстанції при вирішенні цього спору будь-яких інших висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах також не наведено. Враховуючи зазначене, неможливо встановити, якого саме висновку Верховного Суду та щодо застосування якої саме норми права не вистачає.
12.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
13.          В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 174 ГПК України).
Виявлені недоліки касаційної скарги Скаржника-1
Щодо обґрунтування підстав касаційного оскарження
14. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
15. Вказана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків з питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
16. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
17. Разом із тим касаційна скарга не містить посилань на конкретну норму (частину, пункт (за наявності)) статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка, на думку Скаржника-1, неправильно застосована судами попередніх інстанцій, а також обґрунтування, в чому це полягає; як, за твердженням Скаржника-1, повинна застосовуватися відповідна норма; який висновок пропонується до формування Верховним Судом з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики.
18. У цьому Суд частково враховує зміст заперечень Позивача проти відкриття касаційного провадження.
19. Отже, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані Скаржником-1 з огляду на відсутність належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
20. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
21. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не виклав у тексті касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
22. Для усунення недоліків у цій частині Скаржник-1 має належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (пункти 14-17).
Виявлені недоліки касаційної скарги Скаржника-2
Щодо обґрунтування підстав касаційного оскарження
23. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
24. Вказана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків з питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
25. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
26. Разом із тим касаційна скарга не містить посилань на конкретну норму (частину, пункт) статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка, на думку Скаржника-2, неправильно застосована судами попередніх інстанцій, а також обґрунтування, в чому це полягає; як, за твердженням Скаржника-2, повинна застосовуватися відповідна норма; який висновок пропонується до формування Верховним Судом з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики.
27. У цьому Суд частково враховує зміст заперечень Позивача проти відкриття касаційного провадження.
28. Отже, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані Скаржником-2 з огляду на відсутність належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
29. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
30. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не виклав у тексті касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
31. Для усунення недоліків у цій частині Скаржник-2 має належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (пункти 23-26).
Щодо сплати судового збору
32.          Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI).
33.          Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
34.          Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір, що становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
35.          За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3 028 грн.
36.          Предметом позову в цій справі є дві вимоги немайнового характеру, а саме:
- визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Скаржника-2 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк" від 06.11.2023 №1419;
- визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Скаржника-2 "Про задоволення вимог восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк" від 05.12.2023 №1553.
37.          Отже, звертаючись до суду з позовом, сплаті підлягало 6 056 грн (3 028 грн х 2).
38.          Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
39.          Оскільки касаційну скарго подано не в електронній формі, коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, передбачений частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, не застосовується.
40.          З урахуванням викладеного, розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 12    112 грн (6 056 грн х 200%).
41.          Водночас Скаржник-2 сплатив судовий збір у розмірі 9 689,60 грн, тобто на 2 422,40 грн менше від необхідної суми (12    112,00 грн - 9 689,60).
42.          Оскільки Скаржник-2 не надав документів, які підтверджують сплату судового збору в розмірі, визначеному законом, касаційна скарга є такою, що оформлена з порушенням вимог, встановлених пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України.
43.          Верховний Суд звертає увагу, що потреба сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, що визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
44.          У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02) наголошується, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" (пункт 57).
45.          Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі "Kreuz v. Poland" (заява №28249/95) зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).
46.          Для усунення недоліків касаційної скарги у цій частині Скаржник-2 повинен подати до Верховного Суду докази сплати (доплати) судового збору в розмірі 2 422,40 грн із зарахуванням суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
47.          Судовий збір має бути перерахований за такими реквізитами:
- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007
- Код банку отримувача (МФО): 899998
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"
- Символ звітності банку: 207
- Призначення платежу *;101; _________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом __________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний господарський суд) (назва суду, де розглядається справа).
48.          Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги також розміщені на офіційному вебсайті Верховного Суду.
49.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги подані без додержання вимог процесуального законодавства, отже підлягають залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.
50.          Для усунення виявлених недоліків:
- Скаржник-1 повинен належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (пункти 14-17);
- Скаржник-2 повинен належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (пункти 23-26); подати до Верховного Суду докази сплати (доплати) судового збору в розмірі 2 422,40 грн із зарахуванням суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
51.          Заяви про усунення недоліків касаційних скарг необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.
52.          Скаржники також просять зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24.
53.          Водночас вказані заяви будуть розглянуті Судом за умови усунення недоліків касаційних скарг та відкриття касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24 залишити без руху.
2.          Приватному акціонерному товариству "Айбокс Банк"  усунути виявлені недоліки у такий спосіб - належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі.
3.          Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №910/5736/24 залишити без руху.
4.          Фонду гарантування вкладів фізичних осіб усунути виявлені недоліки у такий спосіб:
- належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі;
- подати до Верховного Суду докази сплати (доплати) судового збору в розмірі 2 422,40 грн із зарахуванням суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
5.          Надати Приватному акціонерному товариству "Айбокс Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
6.          Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційні скарги у справі №906/1324/23 вважатимуться неподаними та будуть повернуті.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    Г. Вронська