УХВАЛА

15 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №911/3220/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкомбе Інвесментс Лімітед" (Balcombe Investments Limited)

на рішення Господарського суду Київської області (Карпечкін Т.П.)
від 30.10.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)
від 10.02.2025 (повний текст складений 04.03.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкомбе Інвесментс Лімітед" (Balcombe Investments Limited)
до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркон-Інвест",
2. ОСОБА_1 

про визнання недійсним акта приймання-передачі частки та витребування частки,

ВСТАНОВИВ:
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Балкомбе Інвесментс Лімітед" (Balcombe Investments Limited) (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про:
- визнання недійсним акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркон-Інвест" (далі - Відповідач-1) від 29.09.2021, реєстрові номери 2589, 2590, бланк НРН 259109, справжність підписів на якому засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О.;
- витребування з володіння ОСОБА_1 на користь Позивача частки в статутному капіталі номінальною вартістю 1 500 000 грн, що становить 100% статутного капіталу Відповідача-1.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані протиправним відчуженням корпоративних прав, що належали Позивачу як одноосібному учаснику Відповідача-1, на користь невідомої особи всупереч дійсній волі Позивача та на підставі підробленої довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_2 , за якою Позивач нібито довірив вчиняти від його імені дії, спрямовані на розпорядження (у тому числі відчуження) корпоративними правами.
3.          Під час підготовчого провадження у справі №911/3220/23 суд розглянув та задовольнив клопотання Позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_1 (далі - Відповідач-2).
4.          Рішенням Господарського суду Київської області від 30.10.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, у задоволенні позову відмовлено.
5.          26 березня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить скасувати їх та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі; стягнути з Відповідачів понесені судові витрати.
6.          Скаржник також подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 року у справі №911/3220/23.
7.          01 квітня 2025 року Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав клопотання, долучивши докази надсилання касаційної скарги з додатками Відповідачу-2.
8.          Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що вона оформлена з порушенням вимог, передбачених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), отже наявні підстави для залишення її без руху.
9.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України (що підлягає застосуванню судом касаційної інстанції з огляду на приписи частини другої статті 292 ГПК України) в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Щодо підстав касаційного оскарження
10.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
11.          За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
12.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).
13.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
14.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
15.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
16.          Системний аналіз наведених приписів ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України.
17.          У тексті касаційної скарги підставою касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України; зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили повно та всебічно зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, свідомо надали перевагу аргументам Відповідачів і не врахували правові позиції Верховного Суду з подібних правовідносин:
- Верховний Суд неодноразово наголошував, що у разі вчинення правочину судам необхідно з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин (постанови від 08.06.2022 у справі №229/6580/19, від 09.03.2021 у справі №754/5827/19);
- суди не дослідили та не надали оцінки установчим документам Скаржника, Відповідача-1 у контексті вивчення питання щодо обсягу повноважень директора на розпорядження активами товариства, не врахували висновків Верховного Суду, що статут товариства є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників (постанови від 09.06.2020 у справі №910/1654/19 та від 11.09.2019 у справі №922/3010/18);
- відчуження частки в статутному капіталі товариства має на меті припинити право власності на цю частку, щоб певна інша особа набула право на неї. За правовим змістом відчуження частки передбачає волю учасника, що спрямована на передачу іншій особі (одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам) у власність належної йому частки або її частини. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №904/6293/20, від 19.01.2021 у справі №910/12791/19, від 27.03.2019 у справі №915/394/18);
- правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №915/1299/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 та постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №922/2487/22);
- суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що ОСОБА_2 , Відповідачі при відчуженні частки у статутному капіталі на користь Відповідача-2 фактично усвідомлювали юридичні наслідки укладення такого правочину, відповідно, вказані дії були завідомо недобросовісними й такими, що суперечать належній поведінці (посилається на висновки щодо застосування пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, про добросовісність та доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки));
- належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 у справі №925/2301/14).
18.          Обґрунтовуючи підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі: 1) норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, пункт, підпункт, абзац тощо), яка, на його думку, була неправильно застосована чи порушена судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень; 2) висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваних судових рішеннях; 3) постанову Верховного Суду (дату її ухвалення та номер справи), а також викладений у ній висновок щодо застосування саме цієї норми права, обґрунтування, в чому полягає таке порушення або неправильне застосування; 4) чи є правовідносини в справі, що розглядається, та у справі, у якій Верховний Суд виклав свій висновок, подібними.
19.          Підставою касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції з метою обґрунтування мотивувальної частини постанови.
20.          У касаційній скарзі фрагментарно цитуються постанови Верховного Суду з подальшим викладенням Скаржником власної позиції щодо їх змісту, однак не вказуються конкретні норми, про застосування яких, на його думку, сформовані відповідні висновки (щодо кожного з висновків).
21.          Отже, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані з огляду на відсутність належного обґрунтування обраної Скаржником підстави касаційного оскарження.
22.          Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
23.          Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які Скаржник не виклав у тексті касаційної скарги, та переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
24.          Для усунення недоліків у цій частині Скаржник має належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (пункти 12, 16, 18-20).
Щодо сплати судового збору
25.          Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI).
26.          Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
27.          Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
28.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17, пункти 52, 54-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19).
29.           Частиною першою статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
30.          Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір, що становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
31.          За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону №3674-VI).
32.          За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2 684 грн.
33.          Предметом позову в цій справі є:
- одна вимога немайнового характеру - визнання недійсним акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача-1 від 29.09.2021, реєстрові номери 2589, 2590, бланк НРН 259109, справжність підписів на якому засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О.;
- одна вимога майнового характеру - витребування з володіння Відповідача-2 на користь Скаржника частки в статутному капіталі номінальною вартістю 1 500 000 грн, що становить 100% статутного капіталу Відповідача-1.
34.          Отже, Скаржник мав сплатити за першу позовну вимогу судовий збір у розмірі 2 684 грн (пункти 30, 32 цієї постанови).
35.          Щодо другої позовної вимоги, як вже було зазначено, ціна позову розраховується, виходячи з вартості витребуваного майна. Верховний Суд не має відомостей про ринкову вартість спірної частки на момент пред`явлення позову. Разом із тим, як зазначає Скаржник та встановили суди, її номінальна вартість становила 1 500 000 грн.
36.          Отже, за другу позовну вимогу, пов`язану з витребуванням частки в статутному капіталі, Скаржник мав сплатити судовий збір у розмірі 22 500 грн (1 500 000 грн х 1,5%).
37.          Відповідно, загальна сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в цій справі, становить 25 184 грн (2 684 грн + 22 500 грн).
38.          Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
39.          Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовій сбір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
40.          З огляду на зазначене, враховуючи вказаний коефіцієнт, розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 40 294,40 грн (25 184 грн х 200 % х 0,8).
41.          Разом із тим Скаржник сплатив судовий збір у розмірі 8 588,80 грн, тобто на 31 705,60 грн менше від необхідної суми (40 294,40 грн - 8 588,80 грн).
42.          Верховний Суд звертає увагу, що потреба сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, що визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
43.          У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02) наголошується, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" (пункт 57).
44.          Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі "Kreuz v. Poland" (заява №28249/95) зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).
45.          Для усунення недоліків касаційної скарги у цій частині Скаржник повинен подати до Верховного Суду докази сплати (доплати) судового збору в розмірі 31 705,60 грн.
46.          Судовий збір має бути перерахований за такими реквізитами:
- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007
- Код банку отримувача (МФО): 899998
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"
- Символ звітності банку: 207
- Призначення платежу *;101; _________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом __________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний господарський суд) (назва суду, де розглядається справа).
47.          Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги також розміщені на офіційному вебсайті Верховного Суду.
Щодо строку на подання касаційної скарги
48.          Відповідно до статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 ГПК України.
49.          У цій справі перебіг двадцятиденного строку, встановленого для оскарження судових рішень у касаційному порядку, розпочався (та обчислюється) з 04 березня 2025 року - дня складення повного тексту постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025.
50.          Таким чином, останнім днем для подання касаційної скарги було 24 березня 2025 року. Після цього процесуальний строк вважається таким, що пропущений.
51.          Касаційна скарга подана Скаржником із використанням підсистеми "Електронний суд" 26 березня 2025 року, тобто поза строком на касаційне оскарження.
52.          Втім, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, воно вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абзац другий пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України).
53.          Вказане надає учасникам справи право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення судового рішення (частина друга статті 288 ГПК України).
54.          Скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 року у справі №911/3220/23.
55.          Водночас вказана заява буде розглянута Судом за умови відкриття касаційного провадження у справі після усунення Скаржником недоліків касаційної скарги.
56.          Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкомбе Інвесментс Лімітед" (Balcombe Investments Limited) на рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №911/3220/23 залишити без руху.
2.          Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3.          Товариству з обмеженою відповідальністю "Балкомбе Інвесментс Лімітед" (Balcombe Investments Limited) усунути виявлені недоліки у такий спосіб:
- належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі;
- подати до Верховного Суду докази сплати (доплати) судового збору в розмірі 31 705,60 грн із зарахуванням сплаченої суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
4.          Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №911/3220/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    Г. Вронська