ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/1694/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:    Баранця О. М. - головуючого, Бакуліної С. В., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання Москалика О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр"
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Барсук М. А., Пономаренка Є. Ю., Руденко М. А.
від 25 лютого 2025 року (повний текст складений 03 березня 2025 року)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про зобов`язання вчинити певні дії,

за участю представників:
позивача: не з`явилися 
відповідача: Підлипенський Д. В.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Даєр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про зобов`язання вчинити певні дії: виконати зобов`язання відповідно до договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №  4600007564 від 11 травня 2023 року, а саме: прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" товар: блок керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн (з ПДВ) відповідно до специфікації № 1 до договору поставки за видатковою накладною в порядку та на умовах, визначених договором поставки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за зазначеним договором про закупівлю товарів не виставляє позивачу письмових заявок на поставку залишку товару, а саме: блоків керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45861600,00 грн, відмовляється прийняти від позивача залишок непоставленого за договором товару, у зв`язку з чим позивач просить зобов`язати відповідача виконати умови договору та прийняти залишок товару в судовому порядку.
2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
11 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Даєр», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», як покупцем, був укладений договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600007564 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність Покупця регулювальні та контрольні прилади й апаратуру (блок керування краном) (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.
Згідно з пунктами 1.2. та 1.4. договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації. Обсяги закупівлі можуть бути зменшені, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця.
За змістом пунктів 3.1., 3.2. договору ціна договору з урахуванням ПДВ становить 71  353  200,00 грн та може бути змінена за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у розділі 15 цього договору, на умовах, визначених цим договором.
У пункті 5.1. договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язується передати Покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Покупець залишає за собою право змінити місце поставки товару, про що сторони складають додаткову угоду. Постачальник повинен одночасно з товаром передати покупцю документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до цього договору та чинного законодавства України.
Згідно з пунктом 5.3. договору поставка товарів здійснюється на умовах DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року), з урахуванням умов пункту 5.1. цього договору. Поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок (далі - заявка) від Покупця, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець надсилає скан-копію підписаної уповноваженою особою заявки електронним листом на електронну адресу Постачальника, зазначену в пункті 14.12. цього договору. Датою отримання заявки Постачальником вважається дата надіслання відповідного електронного повідомлення Покупцем. Оригінали заявок надсилаються Покупцем поштою на адресу Постачальника, вказану в розділі 15 цього договору, цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або кур`єром під розписку. До моменту отримання оригіналу заявки Постачальником надіслані електронною поштою заявки мають повну юридичну силу, породжують права і обов`язки для сторін і можуть бути подані до судових інстанцій як належні докази і не можуть спростовуватися сторонами.
Згідно з пунктом 6.1. договору Покупець зобов`язаний: прийняти поставлені товари у порядку, визначеному цим договором, та оплатити товари своєчасно та в повному обсязі згідно з умовами цього договору.
За змістом пункту 6.2. договору Покупець має право, зокрема: 
- відмовитися в односторонньому порядку від цього договору, якщо Постачальник не виконує або виконує неналежним чином умови цього договору, а також передає неякісні товари (з відступленням від вимог чинного законодавства та умов договору) та/або не дотримується (порушує) гарантій, наданих ним відповідно до пункту 1.3. договору, на підставі частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, повідомивши його про це у письмовій формі шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу Постачальника, вказану в розділі 15 договору, та/або електронну адресу Постачальника, вказану в пункті 14.12. цього договору. В цьому випадку договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні Покупця. При цьому будь-які витрати (збитки) Постачальнику не відшкодовуються. В цьому випадку сторони до дати розірвання договору проводять звірку взаєморозрахунків, яка оформлюється актом звірки. Покупець оплачує Постачальнику фактично прийняті товари за умови відсутності зауважень щодо їх відповідності умовам договору (підпункт 6.2.1. пункту 6.2. договору); 
- відмовитись від прийняття товарів у разі їх невідповідності якості та комплектності, технічним характеристикам, умовам поставки та відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати товарів до усунення порушень умов договору (підпункт 6.2.3. пункту 6.2. договору);
- в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір, повідомивши в письмовій формі не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до дати розірвання договору шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу Постачальника, вказану в розділі 15 договору, та/або електронну адресу Постачальника, вказану в пункті 14.12. цього договору. Договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні покупця. В цьому випадку сторони до дати розірвання договору проводять звірку взаєморозрахунків, яка оформлюється актом звірки. Покупець оплачує Постачальнику фактично прийняті товари за умови відсутності зауважень щодо їх відповідності умовам договору (підпункт 6.2.7. пункту 6.2. договору).
За змістом пункту 6.3. договору Постачальник зобов`язаний, зокрема: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товарів, якість та комплектність яких відповідають умовам, установленим розділом 2 цього договору; надати Покупцю належним чином оформлені документи, зазначені в пункті 5.8 цього договору.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 26 грудня 2023 року (включно), а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункти 12.1. та 12.2. договору).
У пункті 13.1. договору сторони домовилися про те, що з метою виконання умов договору вони будуть здійснювати обмін документами, як електронними документами у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - електронні документи). Під «обміном електронними документами» сторони розуміють їх створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, підписання, використання тощо за допомогою Системи електронного документообігу, що визначена у пункті 13.6. договору.
Відповідно до пункту 14.1. договору всі зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками (за умови використання) та є невід`ємною частиною цього договору.
Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після підписання цього договору і до виконання сторонами своїх зобов`язань в повному обсязі, крім випадків, які визначені в Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями) (пункт 14.3. договору).
11 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Даєр», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» була підписана специфікація, що є додатком № 1 до договору (далі - специфікація), в якій сторони погодили: найменування товару - блок керування краном DAER-2-3-1; виробника товару - Товариство з обмеженою відповідальністю «Даєр» (Україна); кількість товару - 1  226 шт.; ціну за одиницю без ПДВ - 48  500,00 грн; загальну вартість без ПДВ - 59  461  000,00 грн; строк поставки (кількість календарних днів з дати отримання Позичальником заявки) - 180 днів; місце поставки - вул. Симона Петлюри, м.  Боярка, Києва-Святошинський район, Київська область, 08150.
У додатку № 2 до договору сторони погодили технічні та якісні характеристики товарів.
На виконання умов договору Покупець виставив Постачальнику заявку на поставку товару № 1 від 07 червня 2023 року, в якій просив здійснити поставку блоків керування краном DAER-2-3-1 в кількості 438 шт. за адресою: вул. Симона Петлюри, 49, м. Боярка, Київська область. У свою чергу Постачальник в порядку та на умовах, передбачених договором, здійснив поставку товару, вказаного у заявці № 1 від 07 червня 2023 року.
Заявок на поставку залишку обумовленого договором товару Покупець Постачальнику не виставляв.
З метою спонукання Покупця виконати договірні зобов`язання, зокрема, в частині виставлення Постачальнику заявки на поставку залишку товару, Постачальник неодноразово звертався до Покупця із відповідними зверненнями та повідомленнями, останнім з яких був лист № 03/01 від 03 січня 2024 року, який є аналогічний за змістом попереднім листам. 
Покупець у листі № ТОВВИХ-24-165 від 04 січня 2024 року повідомив Постачальника про неможливість виставлення письмової заявки після закінчення строку дії договору та відсутність нього необхідності виставлення нових заявок, оскільки попередньо виставлена заявка № 1 у повній мірі відповідає потребам відповідача.
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Даєр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", в якому просив зобов`язати відповідача виконати зобов`язання відповідно до договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №  4600007564 від 11 травня 2023 року, а саме: прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" товар: блок керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн (з ПДВ) відповідно до специфікації № 1 до договору поставки за видатковою накладною в порядку та на умовах, визначених договором поставки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за зазначеним договором не виставляє позивачу письмових заявок на поставку залишку товару, відмовляється від прийняття усієї обумовленої договором кількості товару.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав, що в укладеному за наслідками проведеної процедури закупівлі договорі сторони погодили, що позивач повинен здійснити поставку товару відповідачу на підставі направленої йому заявки позивача, з огляду на що обов`язок позивача поставити на адресу відповідача обумовлений договором товар напряму залежить від строку направлення покупцем заявки на поставку товару, у якій, в свою чергу, визначається кількість товару та строк поставки. Відповідно неотримання постачальником такої заявки не зумовлює у нього обов`язку поставити товар, та відповідно у покупця його оплатити. 
3. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів, мотиви їх ухвалення.
Господарський суд міста Києва рішенням від 21 листопада 2024 року позовні вимоги задовольнив: зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» виконати зобов`язання відповідно до договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600007564 від 11 травня 2023 року, шляхом прийняття від Товариства з обмеженою відповідальністю «Даєр» товару: блоку керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн, у томі числі ПДВ - 7  643  600,00 грн відповідно до специфікації № 1 до договору поставки за видатковою накладною в порядку та на умовах, визначених договором поставки. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даєр» судовий збір у розмірі 3  028,00 грн.
Місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки
- зобов`язання відповідача, як покупця, прийняти та оплатити залишок непоставленого йому позивачем товару у кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн встановлене умовами укладеного між ними договору про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року, а передбачене договором виставлення заявки є правом покупця, яке він має реалізувати у межах строку договору, є лише підставою для поставки товару у кількості, передбаченій у специфікації, і у зручний покупцю термін в межах дії строку договору;
- відповідач не довів існування обставин припинення зобов`язання з прийняття товару неможливістю його виконання чи з інших підстав, передбачених законом та / або договором;
- припинення строку дії договору не припиняє зобов`язань за ним, не звільняє боржника від виконання обов`язку в натурі, а кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами у договорі для його виконання;
- обставина того, що у відповідача відпала потреба у закупівлі обумовленого договором товару не звільняє відповідача від виконання договірних зобов`язань, не є підставою для односторонньої відмови від договору, а може бути підставою для внесення змін до договору або розірвання договору за взаємною згодою сторін або в судовому порядку. Однак, відповідач своїм правом на зменшення обсягу закупівлі, передбаченим пунктом 1.4. договору, не скористався, відповідних змін до договору у цій частині відповідно до пункту 14.1 договору сторони не внесли;
- позивач, як постачальник, мав «виправдане очікування» на належне виконання покупцем договору, зокрема в частині прийняття та оплати товару, а також має право вимагати від покупця виконання ним своїх зобов`язань за договором у повному обсязі, у тому числі, у судовому порядку;
- невиконання відповідачем, як покупцем, своїх зобов`язань з прийняття та оплати обумовленого договором товару створює економічно невигідні умови для постачальника, не забезпечуючи стабільності договірних відносин, є порушення принципу добросовісності та розумності у зобов`язальних відносинах, свідчить про неправомірність його поведінки, що тягне за собою юридичну відповідальність за порушення умов договору.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 25 лютого 2025 року скасував рішення Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2024 року у справі № 910/1694/24 та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 3  633,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки 
- за умовами укладеного між сторонами договору обов`язок з поставки товару виникає у позивача лише після надання йому відповідачем письмової заявки на поставку продукції, що є дозволом на поставку та свідчить про готовність відповідача прийняти товар, а неотримання постачальником від покупця заявки на поставку не зумовлює виникнення у нього обов`язку поставки товару та, відповідно, у покупця - його прийняти;
- укладений між сторонами у справі договір визначає лише максимально можливу кількість товару, яку покупець шляхом направлення заявки міг замовити під час дії договору, що узгоджується з пунктом 1.4. договору, в якому сторони погодили, що обсяги закупівлі можуть бути зменшені, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця. У специфікації до договору сторони погодили чіткий графік поставки товару, який залежить саме від дати отримання постачальником заявки на поставку товару, визначили найменування, ціну та максимальну кількість товару, який може, але не зобов`язаний замовити покупець згідно з відповідною заявкою;
- відповідно до умов договору та чинного законодавства у покупця відсутній обов`язок з направлення на адресу постачальника заявок на поставку товару, та, відповідно, відсутній обов`язок з прийняття товару, який не був замовлений позивачем, у зв`язку з чим відсутні підстави зобов`язувати відповідача до вчинення вказаних дій у примусовому порядку. 
- відповідач звертався до відповідача листами, в яких зазначав про відсутність у нього виробничої потреби у постачанні решти товару, тим самим зменшив передбачений договором обсяг закупівлі товару з урахуванням власних виробничих потреб та скористався своїм правом на односторонню відмову від договору в порядку, передбаченому пунктом 6.2.7. договору.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 лютого 2025 року, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2024 року залишити в силі. 
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 910/1144/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №  910/16744/17.
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЄР» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а у разі розгляду касаційної скарги - залишити її без задоволення, посилаючись на те, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, висновки Верховного Суду, на неврахування яких послався позивач у касаційній скарзі, зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах та є нерелевантним для цієї справи, висновки суду апеляційної інстанції є правильними та повністю відповідають останній правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 910/18650/19, та у позивача відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту.
Позиція Верховного Суду
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши доводи сторін, викладені у касаційній скарзі та у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Предметом спору у цій справі є вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» виконати зобов`язання за договором про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року, а саме: прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" товар: блок керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн (з ПДВ) відповідно до специфікації № 1 до договору поставки.
Як на підстави позову позивач послався на те, що відповідач не виконав свої передбачені договором зобов`язання щодо прийняття товару у повному обсязі, тобто у кількості, визначеній договором 
Отже, з огляду на предмет та підстави позову у цій справі спірні правовідносини сторін у цій справі виникли з договору, який, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, є договором поставки.
Згідно з частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Як встановили суди попередніх інстанцій договір про закупівлю товарів  №  4600007564 від 11 травня 2023 року був укладений між сторонами у цій справі за результатами проведених торгів, організатором яких та замовником закупівлі визначеного у договорі товару був саме відповідач.
Згідно з частиною першою статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до частини першої статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Суди попередніх інстанцій встановили, що предметом укладеного між сторонами у цій справі договору про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року є товар: блок керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук.
За змістом частини першої статті 662 та статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).
З огляду на наведені норми закону Верховний Суд зазначає про те, що укладений між сторонами у цій справі за взаємною згодою договір про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року є підставою виникнення у його сторін взаємних прав та обов`язків, зокрема обов`язку Постачальника (позивача) поставити та обов`язку Покупця (відповідача) прийняти визначений у договорі товар в обумовленій договором кількості. Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання з прийняття товару - блоків керування краном DAER-2-3-1 в кількості 1226 штук на загальну суму 71  353  200,00 грн (з ПДВ) виникло у відповідача саме на підставі зазначеного договору, підписавши який відповідач погодив його основні істотні умови, включаючи найменування, кількість, ціну товару, порядок виконання зобов`язань, строк дії та строк виконання зобов`язань тощо.
Верховний Суд зазначає про те, що в силу положень наведених норм права саме укладений між сторонами у цій справі договір, а не передбачені договором заявки на поставку товару, є підставою виникнення у сторін цієї справи вказаних обов`язків з поставки та прийняття визначеного у договорі товару в обумовленій договором кількості.
Однак, суд апеляційної інстанції не врахував положення пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України у сукупності з положеннями статей 712, 656, 662, 663 та 669, цього кодексу, з огляду на що дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача за умовами договору не виник обов`язок з прийняття товару у кількості, визначений сторонами у договорі.
Місцевий господарський суд, проаналізувавши умови укладеного між сторонами у цій справі договору про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року, дійшов правильного висновку про те, що передбачені договором письмові заявки Покупця за своєю суттю є лише підставою для здійснення Постачальником поставки товару у певній кількості і у зручний Покупцю термін в межах дії строку договору, фактично є правом Покупця, яке він міг реалізувати в межах строку дії договору з метою виконання свого передбаченого договором обов`язку з прийняття товару.
При цьому, Верховний Суд зазначає про те, що не надання Покупцем Постачальнику заявок на поставку товару не припиняє ні обов`язку Постачальника поставити обумовлений договором товар, ні обов`язку Покупця прийняти такий товар.
Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у відповідача обов`язку прийняти товар, який не був ним замовлений, оскільки зазначений висновок суперечить, зокрема положенням, закріпленим у пункті 1 частини другої статті 11, статтях 627, 628 Цивільного кодексу України, відповідно до яких відповідач, укладаючи з позивачем договір про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року, був вільним в укладенні договору, виборі контрагента та у визначенні умов договору, підписавши договір, погодив його умови, зокрема і щодо кількості товару, який підлягає поставці, - 1226 штук на загальну суму 71  353  200,00 грн (з ПДВ). Тобто, відповідач шляхом проведення публічної закупівлі та укладення зазначеного договору виступив замовником зазначеного товару в обумовленій у договорі кількості, замовив товар у позивача у чітко визначеній кількості. При цьому, передбачена договором заявка на поставку товару не є за своєю суттю замовленням товару, оскільки таким замовленням є фактично сам договір, чим спростовуються помилкові висновки суду апеляційної інстанції про те, що товар: блок керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн (з ПДВ), що становить залишок визначеного в договорі та непоставленого товару, не був замовлений відповідачем.
Верховний Суд також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі помилково врахував та послався в оскаржуваній постанові на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 910/18950/19, правовідносини в якій є неподібними до правовідносин у цій справі, що розглядається. Предмет спору у справі №  910/18950/19 хоча і стосувався зобов`язання вчинити дії, як і у цій справі, що розглядається, однак, характер спірної дії у справі № 910/18950/19, яку позивач просив суд зобов`язати відповідача вчинити, є іншим, ніж у цій справі № 910/1694/24, що розглядається: у справі №  910/18950/19 позивач просив суд зобов`язати відповідача надати йому письмові рознарядки на поставку продукції, а у цій справі № 910/1694/24 позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти від позивача залишок визначеного в договорі та непоставленого товару. Отже, у справі №  910/18950/19 суди досліджували обставини щодо наявності у відповідача обов`язку надати рознарядки на поставку продукції, а обставини щодо обов`язку постачальника поставити товар за договором не були предметом дослідження, що обумовлює наявність різних фактичних обставин у порівнюваних справах. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №  910/18950/19, стосуються виключно зобов`язань відповідача надати письмові рознарядки на поставку продукції, були зроблені, виходячи з тих умов договору, які були погоджені сторонами саме в зазначеній справі №  910/18950/19, та які є відмінними від умов договору, які були погоджені між сторонами у цій справі № 910/1694/24, що розглядається. Наведене свідчить про неподібність правовідносин у справах № 910/18950/19 та №  910/1694/24 та про нерелевантність висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №  910/18950/19, для цієї справи №  910/1694/24.
Крім того, Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач, який звертався до позивача з листами-повідомленнями від 14 грудня 2023 року, від 28 грудня 2023 року та 04 січня 2024 року про відсутність у нього виробничої потреби у постачанні решти товару, зменшив встановлений договором обсяг закупівлі товару з урахуванням власних виробничих потреб з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті та пункту 7 частини сьомої 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній протягом строку дії укладеного між сторонами у цій справі договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім, зокрема випадку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника. У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю. 
Як встановили суди попередніх інстанцій, у пункті 1.4. договору сторони погодили, що обсяги закупівлі можуть бути зменшені, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця.
Відповідно до пункту 14.1. договору всі зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками (за умови використання) та є невід`ємною частиною цього договору.
Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про зменшення відповідачем встановленого договором обсягу закупівлі товару з урахуванням власних виробничих потреб, не врахував те, що відсутність / зменшення у замовника виробничої потреби у товарі не є підставою для зменшення замовником обсягів закупівлі в розумінні наведених положень закону та пункту 1.4. договору. Крім того, зазначений висновок суду апеляційної інстанції був зроблений без урахування положень пункту 1 частини п`ятої статті та пункту 7 частини сьомої 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній протягом строку дії укладеного між сторонами у цій справі договору) та умов, закріплених сторонами у пункті 14.1. договору, без дослідження обставин того, чи дотримався відповідач встановленого законом та договором порядку зменшення сторонами обсягу закупівлі.  
Натомість, місцевий господарський суд встановив та це підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» своїм правом на зменшення обсягу закупівлі не скористалось, не звернулось до позивача з пропозицією поставити товар у меншій кількості, ніж визначена укладеним договором, з посиланням на фактичний обсяг його видатків, як це передбачено законом та договором, відповідних змін до договору закупівлі в частині зменшення обсягу (кількості) товару сторони не внесли, повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю в цій частині в порядку, передбаченому пунктом 7 частини сьомої 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідач, як замовник, не оприлюднив.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у відповідача зобов`язання з прийняття товару, передбаченого укладеним між сторонами у цій справі договором про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року та у кількості, визначеній у договорі.
Натомість Верховний Суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зобов`язання відповідача, як покупця та замовника закупівлі, з прийняття товару, передбаченого договором №  4600007564 від 11 травня 2023 року та у визначеній в договорі кількості, виникло у відповідача саме з цього договору, передбачене цим договором, існування цього встановленого договором обов`язку не залежить від надання чи не надання замовником письмових заявок на поставку товару; не надання цих заявок не припиняє зазначеного обов`язку Замовника, зміни до договору в частині обсягів поставки (кількості) товару сторонами в порядку, встановленому законом та договором, сторонами не вносилися.
Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язань визначені у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.
Однак, як правильно встановив місцевий господарський суд, в матеріалах справи відсутні докази припинення зобов`язання Покупця (замовника закупівлі) з прийняття передбаченого договором товару у визначеній в договорі кількості у зв`язку з неможливістю його виконання чи з інших, передбачених законом підстав.
Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що обставини відсутності у відповідача виробничої необхідності у товарі, яка виникла після укладення договору, на які посилається відповідач, не звільняє відповідача, як сторону договору від виконання договірних зобов`язань, оскільки такі обставини не є підставою для односторонньої відмови від договору або невиконання його умов ні відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі», ні відповідно до умов договору про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року, відповідач не довів існування обставин, за яких у нього виникло право не виконувати зобов`язання з приймання товару за договором. 
Укладаючи договір про поставку товару та погоджуючи його умови, позивач, як постачальник за договором (переможець публічних закупівель, з яким укладено договір про закупівлю згідно із Законом України «Про публічні закупівлі»), має «виправдане очікування» на виконання договору, за результатами чого товар буде прийнятий та оплачений покупцем. Невиконання покупцем зобов`язання щодо прийняття товару суперечить принципу добросовісності у виконанні договору, закріпленому у положеннях Цивільного кодексу України, та порушує права постачальника, який розраховував на належне виконання договору в обсязі, погодженому за наслідками тендеру. Такі дії покупця суперечать принципу «pacta sunt servanda» (договори повинні виконуватися) та порушують вимоги статті 610 Цивільного кодексу України щодо належного виконання зобов`язання. Невиконання умов договору, навіть за обставин, коли потреба у товарі відпала, не звільняє покупця від обов`язку діяти добросовісно. Відповідач, діючи недобросовісно, створює економічно невигідні умови для постачальника, не забезпечуючи стабільності договірних відносин, про що обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд. 
Крім того, відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно з частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Як встановили суди попередніх інстанцій у пунктах 12.1. та 12.2. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 26 грудня 2023 року (включно), а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
За загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з цим, як уже зазначалося вище по тексту цієї постанови, закон передбачає й інші підстави для припинення зобов`язання, визначені у статтях 600-601, 604-609 Цивільного кодексу України. При цьому, чинне законодавство не передбачає такої підстави припинення зобов`язання, як закінчення строку дії господарського договору. Припинення строку дії договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним, не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі. Зазначене не ставиться у залежність від того, виконувала інша сторона дії, спрямовані на виконання умов договору чи ні.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 631, 599 - 601, 604-609 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України викладені у постанові від 21 грудня 2020 року у справі №  910/1144/19.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17, закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач може виконати своє зобов`язання з прийняття залишку непоставленого за договором товару і після закінчення стоку дії укладеного між сторонами договору. 
Згідно з частиною четвертою статті 690 цього Кодексу, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Отже, продавець має право вимагати від покупця прийняти та оплатити товар лише у разі, коли останній без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти. 
У разі закінчення строку дії договору постачальник має право вимагати від покупця виконання ним своїх зобов`язань за договорам у повному обсязі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами в договорі для його виконання, зокрема має право вимагати виконання цього зобов`язання і в судовому порядку (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21 грудня 2020 року у справі №  910/1144/19).
Однак, суд апеляційної інстанції, обмежившись висновками про відсутність у відповідача обов`язку з прийняття залишку обумовленого договором товару, взагалі не досліджував обставини щодо припинення цього зобов`язання та його існування після припинення строку дії договору.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, закон передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання є неправомірною (за винятком, коли така відмова передбачена договором).
Суди попередніх інстанцій встановили, що укладений між сторонами у цій справі договір про закупівлю товарів №  4600007564 від 11 травня 2023 року передбачає право Покупця на односторонню відмову від договору (підпункт 6.2.1. пункту 6.2. договору) та право на одностороннє розірвання договору (підпункт 6.2.7. пункту 6.2. договору), а також право відмовитися від прийняття товару (підпункт 6.2.3. пункту 6.2. договору).
За змістом підпунктом 6.2.1. пункту 6.2. договору Покупець має право відмовитися в односторонньому порядку від цього договору, якщо Постачальник не виконує або виконує неналежним чином умови цього договору, а також передає неякісні товари (з відступленням від вимог чинного законодавства та умов договору) та/або не дотримується (порушує) гарантій, наданих ним відповідно до пункту 1.3. договору, на підставі частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, повідомивши його про це у письмовій формі шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу Постачальника.
Згідно з підпунктом 6.2.7. пункту 6.2. договору Покупець має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір, повідомивши в письмовій формі не пізніше, ніж за 20 календарних днів до дати розірвання договору шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу Постачальника. Договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні Покупця.
Крім того, відповідно до підпункту 6.2.3. пункту 6.2. договору Покупець має право відмовитися від прийняття товару у разі їх невідповідності якості та комплектності, технічним характеристикам, умовам поставки та відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати товарів до усунення порушень умов договору.   
Дослідивши зазначені умови договору, місцевий господарський суд правильно встановив, що відсутність поданої Покупцем заявки на поставку товару та відсутність у Покупця виробничої необхідності у товарі, що виникла після укладення договору, не є підставою ні для відмови Покупця від прийняття товару, ні для відмови від договору в односторонньому порядку та дострокового його розірвання.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази реалізації відповідачем передбаченого договором права на односторонню відмову від договору / одностороннє розірвання договору саме в порядку, передбаченому договором, а саме: відсутні докази направлення відповідачем позивачу письмового повідомлення про відмову від договору / розірвання договору із зазначенням в ньому дати такої відмови. При цьому, наявні в матеріалах справи листи відповідача від 14 грудня 2023 року, від 28 грудня 2023 року та від 04 січня 2024 року стосуються виключно повідомлення про відсутність у відповідача виробничої потреби у постачанні йому решти товару та не містять ні повідомлення відповідача про відмову від договору / про розірвання договору, ні відомостей, передбачених підпунктами 6.2.1., 6.2.7. пункту 6.2. договору, тобто не відповідають встановленим договором вимогам до повідомлення про відмову від договору / про розірвання договору.
Однак, суд апеляційної інстанції не врахував наведеного вище, не дослідив належним чином ні положення підпунктів 6.2.1., 6.2.3., 6.2.7. пункту 6.2. договору, ні зміст листів відповідача від 14 грудня 2023 року, від 28 грудня 2023 року та від 04 січня 2024 року, з огляду на що дійшов помилкового висновку про те, що відповідач у листах, направлених позивачу, в односторонньому порядку відмовився від договору, зменшивши обсяг закупівлі товару з урахуванням власних виробничих потреб. Цей висновок суду апеляційної інстанції зроблений без належного дослідження умов договору та наявних в матеріалах справи доказів, зокрема листів відповідача від 14 грудня 2023 року, від 28 грудня 2023 року та від 04 січня 2024 року, суперечить як умовам договору, так і фактичному змісту цих листів.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. 
Відповідно до статей 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктом 6.1. договору покупець зобов`язаний: прийняти поставлені товари у порядку, визначеному цим договором. Оплатити товари своєчасно та в повному обсязі згідно умов цього договору.
Отже, місцевий господарський суд, встановивши те, що відповідач, як покупець, не виконав свої зобов`язання за договором в частині прийняття обумовленого договором та специфікацією (додаток № 1) товару, а саме: блоку керування краном DAER-2-3-1 в кількості 788 штук на загальну суму 45  861  600,00 грн (з ПДВ), не надав доказів зміни чи припинення цього зобов`язання, доказів розірвання договору, дійшов правильного висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Даєр» позовних вимог. Натомість висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є помилковим та необґрунтованим.
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Згідно зі статтею 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З огляду на те, що доводи позивача, наведені у касаційні скарзі, є правильними, неведені ним підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, місцевий господарський суд при розгляді цієї справи дійшов правильних висновків по суті спору, а оскаржувана позивачем у цій справі постанова апеляційного господарського суду ухвалена з неправильним застосуванням та з порушенням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 25 лютого 2025 року підлягає скасуванню, а рішення Господарського суду міста Києва області від 21 листопада 2024 року слід залишити в силі, як таке, що ухвалене з правильним застосуванням та з додержанням норм матеріального та процесуального права.
9. Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають стягненню з відповідача. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 лютого 2025 року у справі №  910/1694/24 скасувати.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2024 року у справі №  910/1694/24 залишити в силі.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, 44; код ЄДРПОУ 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Даєр" (52012, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с.  Партизанське (п), вул. Заводська, 14-А, код ЄДРПОУ 44819041) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 копійок судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець 

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    О. Мамалуй