УХВАЛА

27 лютого 2025 року 
м. Київ

справа № 520/5445/21
адміністративне провадження № К/990/4965/25 
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1   
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року 
у справі № 520/5445/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України №7 від 18 лютого 2021 року;
- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26 лютого 2021 року №775/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 ";
- визнати протиправним і скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 березня 2021 року №40/В "Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суд від 20 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року, позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України №7 від 18 лютого 2021 року.
Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26 лютого 2021 року №775/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 ".
Визнано протиправним і скасовано наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 березня 2021 року №40/В "Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1".
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України та у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі №520/5445/21 скасовано.
Направлено справу №520/5445/21 на новий розгляд до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
07 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі зазначається підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених   частинами другою   і   третьою статті 353 цього Кодексу.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник наводить пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07.11.2023 року у справі № 160/9748/22, від 19.09.24 року у справі №  640/18375/22, від 04.05.2023 року у справі № 320/5840/2 щодо п. 13, п. 14, абз. 4 п. 2 Порядку №  357/5.
Крім того, скаржник зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.08. 2022 року у справі №  520/5993/21, від 21.04.2021 року у справі №  640/7645/20, від 23.05.2019 року у справі №  804/243/18, від 04.05.2023 року у справі №  320/5840/21, від 12.06.2020 року у справі №  580/481/19 щодо застосування п. 13, п. 14, 15, 29, 33, 36, 38, 39 Порядку №  357/5.
Так в ухвалі від 27 січня 2025 року Суд вже надавав свою оцінку посиланням скаржника на зазначені постанови Верховного Суду та пункти Порядку №  357/5, вказавши, що вони є нерелевантними до даної справи. Це стосується і постанови Верховного Суду від 19.09.24 року у справі № 640/18375/22, оскільки підстави анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю у даній справі є зовсім іншими, а отже і висновки зроблені Судом на підставі інших правовідносин. 
При цьому суди попередніх інстанцій, при вирішенні справи по суті, не застосовували вказані пункти Порядку №  357/5, але разом з тим використали висновки, викладені Верховним Судом від 05 жовтня 2023 року, щодо помилковості оцінки фактичних обставин справи та хибному тлумаченні положень Закону України «Про нотаріат», Порядку №357/5 та Порядку №1904/5 позивачем.
З огляду на зазначене, Суд не приймає до уваги посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з тим скаржник вказує пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження та просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 року у справі №  520/5445/21.
В ухвалі від 27 січня 2025 року Суд проаналізував прохання скаржника на відступлення від висновку у справі №  520/5445/21 та відхилив посилання останнього на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки не вбачав аргументованими підстави для відступлення від вже сформованого висновку. 
Подаючи повторно касаційну скаргу, позивач зазначає ті самі підстави касаційного оскарження, однак, як вже було зазначено у ухвалі, вони вже були предметом розгляду Верховним Судом у постанові від 05 жовтня 2023 року, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції при новому розгляді справи згідно з ч. 5 ст. 353 КАС України. Касаційна скарга зводиться до незгоди позивача з рішеннями попередніх інстанцій. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
З огляду на повернення касаційної скарги питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження не вирішується.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційною скаргу ОСОБА_1    на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 520/5445/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська