УХВАЛА

03 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №400/13198/21
адміністративне провадження № К/990/47244/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів -Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби 
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року 
у справі № 400/13198/21 за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест», про визнання протиправним та скасування висновку,
УСТАНОВИВ:
Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулося до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест», у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати висновок Південного офісу Держаудитслужби від 18 грудня 2021 року, складеного за результатом моніторингу процедури закупівлі №UA-2021-03-10-006485-c.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано висновок Південного офісу Держаудитслужби від 18 грудня 2021 року, складений за результатом моніторингу процедури закупівлі №UA-2021-03-10-006485-c. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південного офісу Держаудитслужби на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір у сумі 2 270 грн.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.
Ухвалами 28 жовтня 2024 року та 28 листопада 2024 року Верховним Судом касаційні скарги Південного офісу Держаудитслужби повернуто скаржнику. 
09 грудня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції. У касаційній скарзі містилося клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження.
Однак колегія суддів дійшла висновку, що вказані підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, а тому заявнику необхідно  було подати клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Верховного Суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви; касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 КАС України  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.
13 січня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків та поновлення строку на касаційне оскарження разом з касаційною скаргою у новій редакції.
В обґрунтування відповідач зазначає ті ж самі підстави пропуску строку, що і в попередній касаційній скарзі. Так причинами пропуску строку скаржник зазначає, що касаційна скарга була подана на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року  та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, яка отримана  Південним офісом Держаудитслужби 06 вересня 2024 року на адресу Єдиної судової системи інформаційно-телекомунікаційної системи «електронний суд». Первинну касаційну скаргу було подано 04 жовтня 2024 року, тобто у строк визначений законом. Ухвалами Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року та від 28 листопада 2024 року касаційні скарги були повернені відповідачу. Повторно Південний офіс Держаудитслужби звернувся 05 грудня 2024 року.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої  статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Перевіривши заяву відповідача, Суд вважає за необхідне зазначити, що оцінка вказаним підставам пропуску строку надана в ухвалі Верховного Суду від 30 грудня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху, та запропоновано скаржнику вказати інші підстави пропуску строку.
Так ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху через необґрунтованість підстав, на яких подається касаційна скарга (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України) та визнання неповажним причин пропуску строку. Подаючи касаційну скаргу вчергове скаржник знову не врахував зауваження ухвали Верховного Суду та не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Звертаємо увагу, що в ухвалі Верховного Суду від 28 листопада 2024 року Суд вже  зазначав скаржнику, що судом надані вичерпні пояснення щодо виявленого недоліку касаційної скарги, проте подаючи повторно касаційну скаргу останній не врахував зауваження Верховного Суду та знову подав касаційну скаргу без належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Зазначене свідчило, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.
У контексті наведеного, зважаючи на приписи правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржнику роз`яснено, що у разі ненадання зави про поновлення строку на касаційне оскарження або визнання судом наведених підстав неповажними є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту складення повного тексту постанови суду апеляційної інстанції  до моменту подання касаційної скарги пройшло більше трьох місяців, у зв`язку із  неподанням обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, визнанням підстав неповажними, та у силу положень пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.
На підставі викладеного, керуючись статтями  329, 333,  355,  359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Південного офісу Держаудитслужби про поновлення пропущеного процесуального строку.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Південного офісу Держаудитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 400/13198/21 за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест», про визнання протиправним та скасування висновку 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                                                   В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                                                                                                                                            Н. М. Мартинюк 

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко