УХВАЛА

05 березня 2025 року 
м. Київ
справа № 520/23679/24
адміністративне провадження № К/990/5913/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:
-  визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправною;
-  зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції надати письмову відповідь позивачу ОСОБА_1 про результат розгляду його звернення від 19.02.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2025, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не надання ОСОБА_1 письмової відповіді про результати розгляду його звернення від 19.02.2024. Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції надати письмову відповідь ОСОБА_1 про результат розгляду його звернення від 19.02.2024. Стягнуто з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1  сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. Стягнуто з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями в частині судових витрат, ОСОБА_1 через підсистему "Електронний Суд" звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Частиною першою статті 334 КАС України передбачено, що за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Зі змісту ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 слідує, що суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд її за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність щодо не надання письмової відповіді про результати розгляду звернення позивача від 19.02. 2024.
За змістом пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
При цьому, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу було вирішено судами попередніх інстанцій у справі, розглянутої за правилами спрощеного провадження.
Тому при оцінці касаційної скарги на предмет допустимості касаційного оскарження судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, застосовується такий же критерій.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Частиною першою статті 334 КАС України передбачено, що за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків Верховного Суду
Також вказує, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано зменшено розмір витрат на професійну правову допомогу, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 .
За доводами касаційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, насамперед - приписи частини сьомої статті 134 КАС України, не врахувавши при цьому правові висновки, викладені зокрема в постановах Верховного Суду від 07.09.2021 по справі № 910/5998/20 та від 01.09.2021 по справі № 910/13034/20, що призвело до очевидно помилкових висновків про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в умовах, коли відповідачем не було виконано обов`язок доведення нібито неспівмірності таких витрат.
Суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, з`ясовано таке.
Як слідує із змісту постанов Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/5998/20 та від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20, на неврахування висновків у яких посилається касатор за доводами цієї касаційної скарги, ці постанови ухвалені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в порядку господарського судочинства, та містять висновки щодо застосування норм статей 126 та 129 Господарського процесуального кодексу.  
Отже, дослідивши зміст наведених постанов, Суд доходить висновку про помилковість доводів касаційної скарги в частині посилань на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у вищевказаних справах, оскільки вони не можуть слугувати прикладом (не)правильного застосування норм частини сьомої статті 134 КАС України, оскільки наведені постанови не містять висновків щодо застосування указаної норми.
Як слідує зі змісту оскаржуваних рішень, судами застосовано положеннями частини 5 статті 134 КАС України, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Та враховано співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Суд звертає увагу, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Враховуючи, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржником обґрунтовувалося у взаємозв`язку із доводами щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, насамперед - приписів частини сьомої статті 134 КАС України, без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/5998/20 та від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20, оцінку яким Судом надано вище, то Суд доходить висновку, що і підстави касаційного оскарження за пунктом "а" частини п`ятої статті 328 КАС України також є необрунтованими.
Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів попередніх інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов