УХВАЛА
06 лютого 2025 року 
м. Київ
справа №766/12082/24
адміністративне провадження № К/990/3193/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №766/12082/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, у якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову серія АА №00020347 від 11 червня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн;  провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року апеляційну скаргу Колесника Ю. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2024 року  скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА №00020347 від 11 червня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень. Провадження по справі про адміністративне правопорушення  закрито.
27 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 9500 грн.
Додатковою постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Колесника Ю. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Прийнято по справі додаткову постанову, якою здійснено розподіл судових витрат. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 гривень.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції про відшкодування судових витрат  на правничу допомогу та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме:
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143);
- у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143);
- якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Таким чином, під час вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2024 року.
Особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ встановлені статтею 272 КАС України.
Згідно частини третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Зокрема, статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Предметом оскарження у справі №766/12082/24 є постанова АА №00020347 від 11 червня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до частини другої статті 132-1 КУпАП.
Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судового рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Ураховуючи, що додаткова постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у цій справі з моменту її ухвалення стала невід`ємною частиною основного судового рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись статтями 272, 286, 333 КАС України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №766/12082/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.  М.  Соколов

Судді                                                                                                       А.  Г.  Загороднюк 
                    
                                                                                                    Л. О. Єресько