УХВАЛА

15 січня 2025 року 
м. Київ

cправа № 908/2915/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ Резерв"

на рішення Господарського суду Запорізької області (Боєва О.С.)
від 01.03.2024

та постанову Центрального апеляційного господарського суду (Чередко А.Є., Дармін М.О., Іванов О.Г.,)
від 23.12.2024 (повний текст складений 08.01.2025)

у справі за позовом Підприємства "Сприяння" Громадської організації "Товариство сприяння обороні України" (ТСО України)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ Резерв",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Запорізька обласна прокуратура,
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ Ледокол",

про стягнення вкладу статутного капіталу в натуральній формі, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, стягнення частини прибутку товариства,

ВСТАНОВИВ:
1.          Підприємство "Сприяння" Громадська організація "Товариство сприяння обороні України" (ТСО України) (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ Резерв" (далі - Відповідач, Скаржник) про:
(1) стягнення з Відповідача на свою користь вкладу в натуральній формі, а саме:
- нежитлової будівлі літ. А-8 загальною площею 4 359,86 кв. м, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), буд. 158-Б, балансовою вартістю 1 846 314,86 грн;
- нежитлової будівлі загальною площею 3 878,6 кв. м, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 50, балансовою вартістю 690 247,77 грн;
- будівлі школи технічної підготовки літ. А-2 загальною площею 1 566,1 кв. м, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 31, балансовою вартістю 55 006,06 грн;
- приміщення водно-човнової станції загальною площею 998,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, пров. Черкаський, 21, балансовою вартістю 126 771,87 грн (далі разом - Об`єкти нерухомого майна);
(2) визнання за Позивачем права власності на Об`єкти нерухомого майна;
(3) стягнення з Відповідача      на свою користь частини прибутку за 2018 рік у розмірі 1 000 грн.
При цьому Позивач зазначив, що позбавлений можливості визначити розмір сум, які підлягають стягненню, оскільки фінансовий стан Відповідача (вартість чистих активів, розмір прибутку за 2018 рік) йому невідомий, отже він має бути встановлений за результатами проведення судової експертизи.
2.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.03.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі №908/2915/23, позов задоволено частково:
(1) стягнуто з Відповідача на користь Позивача вклад статутного капіталу в натуральній формі, а саме Об`єкти нерухомого майна;
(2) визнано за Позивачем право власності на Об`єкти нерухомого майна.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 81 550,22 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
3.          27 грудня 2024 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить скасувати їх та відмовити у задоволенні позовної заяви.
4.          Касаційна скарга також містить клопотання про зупинення дії рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі №908/2915/23
5.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
6.          За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
7.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).
8.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
9.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
10.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
11.          Системний аналіз наведених приписів ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження судового рішення.
12.          Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) з посиланням на статтю 202 ЦК України без урахування висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №927/352/18, від 10.09.2019 у справі №918/370/18, від 06.07.2022 у справі №372/3737/19 (акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який, у свою чергу, підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін зазначеного двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків, а тому оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 ЦК України), є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України).
13.          Попри це, в тексті касаційної скарги відсутнє посилання на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, як і на будь-які інші пункти цієї частини.
14.          Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Скаржник також посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 17.03.2013 у справі №6?21 250св13 та постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9.
15.          Втім, згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження є неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові саме Верховного Суду, тоді як постанови (а тим більше ухвали) ВССУ та постанови Пленуму Верховного Суду України не є судовими рішеннями, невідповідність яким може слугувати підставою касаційного оскарження.
16.          Крім того, Скаржник      стверджує, що суди не врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16; постановах Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16, від 07.04.2021 у справі №174/474/17, від 11.09.2019 у справі №200/8461/15-ц та від 03.05.2022 у справі №711/3591/21.
17.          У такому разі процесуальний закон покладає на Скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі: 1) норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, пункт, підпункт, абзац тощо), яка, на його думку, була неправильно застосована чи порушена судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень; 2) висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваних судових рішеннях; 3) постанову Верховного Суду (дату її ухвалення та номер справи), а також викладений у ній висновок щодо застосування саме цієї норми права, обґрунтування, в чому полягає таке порушення або неправильне застосування; 4) чи є правовідносини в справі, що розглядається, та у справі, у якій Верховний Суд виклав свій висновок, подібними; у чому це полягає.
18.          Натомість Скаржник фрагментарно цитує постанови Верховного Суду з викладенням власної позиції щодо їх змісту, однак не вказує конкретні норми, про застосування яких, на його думку, сформовані відповідні висновки.
19.          Отже, Скаржник не виконав вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, позаяк не визначив підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Кодексу, та належним чином не обґрунтував її (їх).
20.          Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
21.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
22.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
23.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Відповідача подана без додержання вимог процесуального законодавства, отже підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.
24.          Для усунення недоліків касаційної скарги Скаржник повинен:
- чітко зазначити  підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 ГПК України, з посиланням на відповідний пункт (пункти);
- належним чином обґрунтувати обрану (обрані) підставу (підстави) касаційного оскарження (див. пункти 6-11, 17 цієї ухвали).
25.          Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.
26.          Скаржник також просить зупинити дію рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі №908/2915/23, оскільки:
- їх виконання надає Позивачу можливість відчужувати спірне майно на користь третіх осіб до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції. У разі такого відчуження інститут повороту виконання судового рішення не призведе до відновлення за Скаржником права власності, і він буде вимушений звертатися з новим позовом;
- з моменту підписання документа, на підставі якого Позивач просить визнати за ним право власності на спірне майно (01 червня 2018 року), до моменту звернення з позовом у цій справі минуло понад п`ять років. Отже, зупинення дії рішення на період розгляду касаційної скарги не призведе до порушення балансу інтересів сторін, позаяк Позивач тривалий строк не був заінтересований у предметі спору;
- після виконання судового рішення, буде порушений баланс інтересів сторін, що не були залучені до розгляду справи, а саме кредиторів Скаржника, в інтересах яких на спірне майно накладений арешт, проте їх не залучено до розгляду справи.
27.          Водночас вказане клопотання буде розглянуте Верховним Судом за умови відкриття касаційного провадження у справі після усунення Скаржником недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ Резерв" на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі №908/2915/23 залишити без руху.
2.          Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Січ Резерв" строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3.          Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №908/2915/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    Г. Вронська