УХВАЛА

03 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №990/39/25
адміністративне провадження №П/990/39/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Кравчука В.М., Стародуба О.П., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України, голови Верховної Ради України Стефанчука Руслана Олексійовича, депутата Верховної Ради України Железняка Ярослава Івановича, депутата Верховної Ради України Порошенка Петра Олексійовича, депутата Верховної Ради України Підласої Роксолани Андріївни, депутата Верховної Ради України Крулька Івана Івановича про зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
29.01.2025 до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О., депутата Верховної Ради України Железняка Я.І., депутата Верховної Ради України Порошенка П.О., депутата Верховної Ради України Підласої Р.А.,  депутата Верховної Ради України Крулька І.І., в якій позивачка просить суд (дослівно):
« 1. Зобов`язати відповідачів усунути бездіяльність та вжити дії щодо усунення проявів не до фінансування ВРУ воїнів-захисників ГРУ МО ЗСУ, та зупинення розкрадання бюджету України на фірмах-прокладках і телеканалі ВРУ ціною 1 хвилина - 1692 грн.
2. У рамках парламентського контролю, зобов`язати відповідача із залученням міжнародних організацій ЄС, здійснити перевірку всіх високо-посадовців влади, в т.ч. хабарників суддів - на предмет їх співпраці із КГБ СРСР, та у подальшому із ФСБ рФ.
3. Долучити до справи роботу депутата В. Чорновіл «Правосуддя чи рецидиви терору».»
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено способи судового захисту, зокрема, зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Частиною п`ятою зазначеної статті визначені вимоги, яким повинна відповідати позовна заява, зокрема, в ній зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого порушеного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини на їхнє обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.
Частиною четвертою статті 22 КАС України встановлено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Статтею 266 КАС України визначені особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України.
Отже, в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, предметом оскарження до Верховного Суду як суду першої інстанції є, зокрема, акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, а позовні вимоги про зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом поновлення порушених прав позивача, які мають бути похідними від основної вимоги про визнання протиправними відповідних дій чи бездіяльності відповідача.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Верховний Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Таким чином, право на оскарження бездіяльності відповідачів - суб`єктів владних повноважень не є абсолютним і може бути об`єктом оскарження в судовому порядку у разі реального порушення прав позивача, допущеного бездіяльністю відповідача.
У свою чергу виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, не дозволяє визначити підстави адміністративного позову, зокрема, встановити: які правовідносини виникли між ОСОБА_1 та відповідачами, час їх виникнення, які саме акти, дії чи бездіяльність відповідачів у спірних правовідносинах позивачка вважає протиправними, чим вони порушили її права або законні інтереси.
Отже, вимоги позивачки не відповідають наведеним приписам норм процесуального права та позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачкою та відповідачами. Відповідно предмет доказування у цій справі нею так і не визначено.
Крім того, за змістом пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в разі подання позову до декількох відповідачів у позовній заяві має бути зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Однак, ОСОБА_1 в позовній заяві не сформульовано зміст позовних вимог щодо кожного відповідача окремо, не вказано, які конкретно дії чи бездіяльності, на її думку, є протиправними і не наведено обґрунтувань їх протиправності, позовні вимоги визначені у спосіб, що унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернулася позивачка.
Варто зазначити й те, що за змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховний Суд як суд першої інстанції має повноваження щодо розгляду чітко визначеної категорії адміністративних справ, серед яких немає справ щодо оскарження актів, дії чи бездіяльності голови Верховної Ради України, народних депутатів України.
За змістом пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Однак, враховуючи, що зі змісту позовної заяви незрозумілим є зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та їх правові підстави, наразі питання застосування пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України не підлягає вирішенню.
Усталеною є позиція Верховного Суду й про те, що до підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції віднесено лише ті спори щодо оскарження актів (дій чи бездіяльності) Верховної Ради України, які виникають у правовідносинах, у яких Верховна Рада України як орган законодавчої влади реалізовує свої владні повноваження (крім законотворчої діяльності і випадків, коли акти Верховної Ради України підлягають перевірці на відповідність Конституції України (конституційність) Конституційним Судом України).
Тобто Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні, здійснюючи законотворчу діяльність, не виконує владних управлінських функцій, а тому дії/бездіяльність Верховної Ради України у цьому процесі не можуть підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.
Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Представництво ЄС. Однак, відповідної заяви про залучення його у справу позивачка не надає. Не містить позовна заява і обґрунтування, яким чином рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки вищевказаної третьої особи, що відповідно до статті 49 КАС України є підставою для її залучення.
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною другою статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, позивачці необхідно надати строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до Верховного Суду уточненої позовної заяви, у якій уточнити предмет спору з конкретизацією вимог і викладом обставин, передбачених статтею 160 КАС України, з підтвердженням обставин, якими обґрунтовуються її позовні вимоги щодо кожного із зазначених нею відповідачів, навести належні обґрунтування наявності порушення її прав та свобод з боку відповідача/відповідачів саме при здійсненні ним/ними владних управлінських функцій відповідно до норм чинного законодавства та за наявності підстав подати заяву про залучення до участі у справі третіх осіб, у якій викласти обґрунтування, яким чином рішення у справі може вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки.
Також, колегія суддів звертає увагу й на те, що позивачка просить, зокрема, надати їй допомогу в оформленні позовної заяви відповідно до статті 160 КАС України.
Однак, передбачена у частині четвертій цієї статті можливість надання службовцем апарату адміністративного суду допомоги в оформленні позовної заяви на прохання позивача не може тлумачитися, як самостійне виправлення судом недоліків вже поданої позовної заяви і приведення її у відповідність із вимогами КАС України, тим більш в умовах, коли незрозумілим є намір (позиція) позивачки щодо змісту позовних вимог і їх обґрунтування щодо кожного з відповідачів. Така допомога в будь-якому випадку може бути надана більше в технічному та методологічному контексті.
В ухвалах від 01.07.2021 у справі № 9901/223/21, від 01.09.2021 у справі № 9901/314/21, від 11.11.2021 у справі № 9901/367/21, від 29.12.2021 у справі № 9901/531/21, від 13.01.2022 у справі № 990/8/22, від 13.01.2022 у справі № 990/10/22, від 17.01.2022 у справі № 990/9/22, від 06.07.2022 у справі № 9901/517/21, від 15.09.2022 у справі             № 990/110/22, від 03.10.2022 у справі № 990/133/22, від 19.12.202 у справі № 990/165/22, від 17.01.2023 у справі № 990/168/22 Верховний Суд зазначав, що у випадку, якщо заявники не мають спеціальних знань у сфері права для належного й ефективного судового захисту своїх прав, держава гарантує надання відповідних правових послуг за кошти Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел для соціально незахищених верств населення. Право на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України від 02.06.2011 № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу».
Отже, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги і для реалізації своїх прав позивачка може звернутися за правовою допомогою до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 169, 248, 266 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України, голови Верховної Ради України Стефанчука Руслана Олексійовича, депутата Верховної Ради України Железняка Ярослава Івановича, депутата Верховної Ради України Порошенка Петра Олексійовича, депутата Верховної Ради України Підласої Роксолани Андріївни,  депутата Верховної Ради України Крулька Івана Івановича про зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Надати позивачці десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується. 

Суддя-доповідач                                                                                А.І. Рибачук

Судді                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    А.Ю. Бучик

                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    О.П. Стародуб