ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/939/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.   М. - головуючого, Рогач Л.   І., Краснова Є.   В.,
секретар судового засідання Лихошерст І.   Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЛОР» та Харківської міської ради
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 (колегія суддів у складі: Терещенко О.   І. - головуючий, Тихий П.   В., Плахов О.   В.)
за позовом керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, прокуратура, що забезпечує участь у справі Харківська обласна прокуратура
до: 1. Харківської міської ради
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЛОР»
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, зобов`язання повернути земельну ділянку
за участю:
прокурора: Колодяжна А.   В. (посвідчення)
відповідача-1: Ткаченко С.   В. (самопредставництво)
відповідача-2: Скриннік І.   А. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова (далі   -   прокурор) звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради (далі   -   відповідач   -   1), Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЛОР" (далі   -   відповідач   -   2), у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати підпункт 19.3 додатку 1 до рішення 33-ої сесії 7-ого скликання відповідача   -   1 від 26.02.2020 №   2009/20 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" (далі   -   вимога   -   1);
- визнати незаконним та скасувати підпункти 6.1-6.3 пункту 6 додатку 1 до рішення 35-ої сесії 7-ого скликання відповідача   -   1 від 22.04.2020 №   2090/20 "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, припинення права користування земельними ділянками" (далі   -   вимога   -   2);
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.06.2020, кадастровий номер 6310138500:07:001:0127 по вул. Олімпійській, 12 у м.Харкові, площею 1,2185 га, укладений відповідачами (далі   -   вимога   -   3);
- зобов`язати відповідачу   -   2 повернути відповідачу   -   1 земельну ділянку, яка розташована за адресою: м.Харків, вул. Олімпійська, 12, площею 1,2185 га, кадастровий номер 6310138500:07:001:0127 (далі   -   вимога   -   4).
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право оренди землі відповідач   -   2 набув не на конкурентних засадах (без земельних торгів, тому спірне рішення прийнято відповідачем   -   1 на порушення вимог законодавства, яке стало підставою для укладення оспорюваного правочину, що є порушенням прав і охоронюваних законом інтересів територіальної громади, які підлягають захисту у судовому порядку.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 (суддя Гребенюк Т.Д.), у задоволенні позову відмовлено повністю.
2.2          Рішення суду мотивовано тим, що прокурор не довів тих обставин, з якими пов`язував свої позовні вимоги, у зв`язку з чим задоволенню вони не підлягають.
2.3          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024, вище вказане рішення суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю.
2.4          Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що відповідачем   -   1 спірними рішеннями та укладеним на їх підставі оспорюваним правочином надано відповідачу   -   2 земельну ділянку не для обслуговування нежитлових будівель, які належать останньому, а для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами розважальної та ринкової інфраструктури, тобто не на конкурентних засадах, поза процедурою земельних торгів, що є порушенням вимог земельного законодавства, тому наявні правові підстави для задоволення позову. При цьому апеляційний суд вказав на те, що прокурор навів підстави для представництва інтересів держави та обґрунтував у чому полягає їх порушення, тому у прокурора наявна процесуальна дієздатність для подання позову до суду.
3.          Короткий зміст касаційних скарг та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі прокурор відповідач   -   2 просить скасувати вказану постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги відповідач   -   2 посилався на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №   483/448/20, від 05.07.2023 у справі №   912/2797/21, від 12.09.2023 у справі №   910/8413/21, у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №   922/1323/20, від 09.02.2018 у справі №   910/4528/15-г, від 03.03.2021 у справі №   910/12366/18, від 21.03.2023 у справі №   922/3613/21.
3.3          У касаційній скарзі відповідач   -   1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.
3.4          На обґрунтування касаційної скарги відповідач   -   1 посилалися на те, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що: апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №   183/1617/16, від 20.06.2023 у справі №   633/408/18, від 18.09.2024 у справі №   918/1043/21, від 11.06.2024 у справі №   925/1133/18, від 15.09.2020 у справі №   469/1044/17, від 28.09.2022 у справі №   483/448/20, від 05.07.2023 у справі №   912/2797/21, від 12.09.2023 у справі №   910/8413/21 та у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №   922/1323/20, від 01.07.2020 у справі №   910/9028/19, від 09.02.2018 у справі №   910/4528/15-г; не дослідив зібрані у справі докази.
3.5          Представник Харківської обласної прокуратури у відзивах на касаційні скарги відповідачів, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційних скаргах, у зв`язку з чим просив відмовити у їх задоволенні.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.03.2021, відповідачу   -   2 на праві власності належать нежитлові будівлі літ "Ж-1" загальною площею 20,0 кв.   м, літ. "Е-1" загальною площею 23,0 кв.   м, літ "Д" загальною площею 25,0 кв.   м, літ. "Г-1" загальною площею 25,0 кв.   м, розташовані по вул. Олімпійській, 12 у м. Харкові.
4.2          Відповідно до підпункту 19.3 пункту 19 додатку 1 до рішення 33-ої сесії 7-ого скликання відповідача   -   1 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 26.02.2020 за №   2009/20, відповідачу   -   2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 1,2184 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по вул. Олімпійській, 12, у м. Харкові.
4.3          Згідно із підпунктом 19.4 зазначеного рішення будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення нежитлових будівель літ. "Е-1", літ. "Д-1" літ. "Г-1", літ. "Ж-1", які належать відповідачу   -   2 на праві приватної власності.
4.4          Відповідно до підпунктів 6.1-6.3 пункту 6 додатку 1 до рішення 35   -   ї сесії 7   -   ого скликання відповідача   -   1 "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, припинення права користування земельними ділянками" від 22.04.2020 №   2090/20, відповідачу   -   2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по вул. Олімпійській, 12 у м. Харкові. Надано відповідачу   -   2 в оренду земельну ділянку (кадастровий номер 6310138500:07:001:0127) площею 1,2185 га із земель територіальної громади м.   Харкова по вул. Олімпійській, 12, за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури до 01.05.2025. Будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення нежитлових будівель, які належать відповідачу   -   2 на праві приватної власності.
4.5          05.06.2020 відповідачами укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1, 2 якого, відповідач   -   2 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер 6310138500:07:001:0127) для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури загальною площею 1,2185 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, 12, строком до 01.05.2025.
4.6          Також встановлено, що оскільки відповідач   -   1 представляє інтереси громади міста Харкова, але у справі він є відповідачем, рішення якого оскаржується через недотримання вимог законодавства, тому він не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем у справі. Цим прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто навів підставу для представництва інтересів держави.
4.7          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо процесуального статусу прокурора та міськради
4.8          Як убачається з матеріалів справи, прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
4.9          Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
4.10          Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
4.11          Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
4.12          Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №   3-рп/99).
4.13          Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема звертатись до суду з відповідним позовом).
4.14          Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
4.15          У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі №   587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі №   698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі №   469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі №   911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі №   910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі №   483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі №   633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі №   905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі №   912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі №   607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі №   607/15052/16-ц (пункт 8.18).
4.16          Частини третя та четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
4.17          Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
4.18          Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
4.19          Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2024 у справі №   925/1133/18 зазначила, що орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача (пункт 116). При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор (пункт 117).
4.20          Таким чином, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.
4.21          У справі, яка розглядається, прокурор звернувшись з позовом вказував на порушення інтересів держави відповідачем   -   1 з огляду на те, що відповідач   -   1 як орган, уповноважений діяти виключно в інтересах територіальної громади міста, при прийнятті спірних рішень та укладеного на їх підставі оспорюваного договору, передав в оренду земельну ділянку без проведення земельних торгів на порушення вимог законодавства, тобто діяв всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, і держави. При цьому прокурор твердив, що позбавлення права відповідача   -   2 орендувати зазначену земельну ділянку не порушує справедливої рівноваги між інтересами суспільства та права відповідача, оскільки він не позбавлений права на конкурентній основі отримати право оренди цієї ділянки.
4.22          Враховуючи викладене у сукупності прокурор у даній справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, що спростовує доводи заявників касаційних скарг у цій частині.
Щодо вимог про скасування рішень відповідача   -   1
4.23          Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування підпункту 19.3 додатку 1 до рішення 33-ої сесії 7-ого скликання відповідача   -   1 від 26.02.2020 №   2009/20, підпунктів 6.1-6.3 пункту 6 додатку 1 до рішення 35-ої сесії 7-ого скликання відповідача   -   1 від 22.04.2020 №   2090/20.
4.24          Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор стверджує, що спірними рішеннями порушується право власності територіальної громади міста Харкова на спірний об`єкт нерухомості і єдиним способом захисту цього права, на його думку, є звернення до суду про скасування таких рішень органу місцевого самоврядування.
4.25          Колегія суддів зазначає, що у пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №   912/2797/21, зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі №   911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі №   922/614/19, від 28.09.2022 у справі №   483/448/20.
4.26          За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (пункт 4.50 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №   910/9933/20).
4.27          З огляду на те, що спірні рішення органу місцевого самоврядування уже виконані на час звернення з позовом до суду шляхом укладення спірного договору, визнання недійсним таких рішень не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення договору та повернення набутого за договором або відшкодування шкоди (за наявності підстав). А тому в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішень слід відмовити через неефективність обраного прокурором способу захисту прав.
4.28          Подібний правовий висновок викладено у пункті 8.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №   912/2797/21, який враховується колегією суддів під час розгляду справи.
4.29          Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №   916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №   925/642/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі №   922/1830/19 (пункт 8.2).
4.30          За встановлених у цій справі обставин, спрямованість заявлених позовних вимог на повернення майна територіальній громаді, заявлені вимоги про визнання недійсним рішень є неефективними, оскільки їх задоволення не призведе до відновлення права, яке прокурор вважає порушеним.
4.31          Отже, у задоволенні таких вимог слід відмовити з підстав обрання прокурором неефективного способу захисту.
4.32          Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції у цій частині позовних вимог підлягає скасуванню, а мотивувальну частину рішення суду першої інстанції належить змінити у цій частині, виклавши її у редакції цієї постанови.
Щодо вимог про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку
4.33          Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
4.34          Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
4.35          Судом апеляційної інстанції у даній справі встановлено, що площа забудови нежитлових будівель становить лише 0,76% від площі земельної ділянки, тобто відповідач   -   1 передав, а відповідач   -   2 отримав земельну ділянку площею, яка в 131 раз перевищує площу належних останньому об`єктів нерухомості.
4.36          Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач   -   2 достеменно знаючи, що виділення та надання в оренду земельної ділянки для будівництва об`єкту нерухомості має відбуватися виключно за процедурою земельних торгів у порядку, визначеному статтею 134 Земельного кодексу України, ініціював відповідну процедуру набуття ним права оренди на спірну земельну ділянку на поза конкурентних засадах шляхом звернення до Харківської міської ради, а остання у свою чергу у порушення зазначених вимог законодавства прийняла відповідні рішення, за наслідками яких було укладено оспорюваний прокурором договір оренди земельної ділянки, у даному випадку матеріалами справи підтверджується факт суттєвого порушення відповідачами інтересу держави (національного, суспільного інтересу), яке відбулося внаслідок ігнорування останніми встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельною ділянкою в силу прагнення відповідача   -   2 отримати земельну ділянку для нового будівництва за спрощеною процедурою, а наявність об`єктів нерухомості використана лише як формальний привід для уникнення земельних торгів.
4.37          Таким чином, оцінивши всі вказані докази у сукупності, врахувавши положення Земельного кодексу України, апеляційний суд встановивши, що спірна земельна ділянка була надана відповідачу   -   2 не для обслуговування належних йому будівель, а для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово   -   розважальної та ринкової інфраструктури, тобто з метою нового будівництва, без дотримання процедури проведення земельних торгів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки на користь територіальної громади.
4.38          Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.01.2025 зі справи №   922/908/22 у спорі, що виник із аналогічних правовідносин (пункти 1, 2, 22, 41, 49, 56).
4.39          Власна інтерпретація учасником справи обставин справи та юридичного змісту норм права, яка не збігається з висновками суду, не є доказом помилковості висновків суду.
4.40          Отже, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення вимог   -   3 та 4, є законним та обґрунтованим.
4.41          Доводи відповідача   -   1, які викладені у касаційній скарзі щодо не дослідження апеляційним судом зібраних у справі доказів, спростовуються наступним.
4.42          Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
4.43          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
4.44          За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 287 цього Кодексу. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у постановах від 02.12.2021 у справі №   922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №   910/18264/20, від 13.01.2022 у справі №   922/2447/21 та від 12.10.2021 у справі №   905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №   905/1751/19, від 08.02.2024 у справі №   916/2266/22, від 18.04.2024 у справі №   910/2812/23.
4.45          При цьому Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не вдається до переоцінки доказів та встановлених на підставі їх обставин, оскільки дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
4.46          Таким чином, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, наведена відповідачем   -   1 у касаційній скарзі, не підтвердилась. Вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі аргументи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками апеляційного суду стосовно встановлених ним обставин справи. При цьому суд касаційної інстанції не має права додатково встановлювати обставини справи та перевіряти докази.
4.47          Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.
4.48          За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
4.49          Згідно статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина 1).
4.50          Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, касаційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, оскаржену постанову суду належить скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, а мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду у цій частині змінити, виклавши її у редакції цієї постанови, а в решті судові рішення залишити без змін.
4.51          За вказаних обставин згідно частини 9 статті 129 ГПК України судові витрати у справі належить покласти на відповідачів оскільки спір виник внаслідок неправильних їхніх дій.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 311, 315, 316, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЛОР» та Харківської міської ради задовольнити частково.
Постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 у справі №   922/939/21 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень Харківської міської ради скасувати, мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 змінити у цій частині, виклавши її у редакції цієї постанови, а в решті судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.М. Мачульський
Судді                                                                                                    Л.І. Рогач
                                                                                                    Є.В. Краснов