РІШЕННЯ
Іменем України

27 лютого 2025 року 
м. Київ
справа №990/292/24
адміністративне провадження № П/990/292/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Смоковича М. І., 
суддів: Жука А. В., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р., Соколова В. М.,
секретаря судового засідання - Борисевича О. Ю., 
за участі: 
представника позивача - Панченко О. О.,
представника відповідача (в режимі відеоконференції) - Нарольської Т. С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення і зобов`язання вчинити дії та 
у с т а н о в и в: 
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся через свого представника - адвоката Панченко О. О. до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ВРП, яка полягає у нерозгляді на пленарному засіданні протягом строку, встановленого частиною третьою статті 116 Закону України від 02 червня 2016 року [№ 1402-VIII] «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку від                 02 липня 2024 року; 
- визнати протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 08 серпня 2024 року  №  2425/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку» (далі - Спірна ухвала); 
- зобов`язати ВРП розглянути на пленарному засіданні питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням        02 липня 2024 року заяви про відставку.
Позовні вимоги обґрунтовані таким: (1) під час постановлення Спірної ухвали ВРП не зважила на пояснення представника позивача стосовно попередньої перевірки скарги у зіставленні з порядком розгляду заяви судді про звільнення у відставку; висловлена у позові з цього приводу аргументація стосується здебільшого того, що зупинення розгляду заяви про звільнення судді у відставку є дискреційним повноваженням ВРП, реалізація якого вимагає належного обґрунтовування ухваленого рішення, якого, з погляду позивача, відповідач, коли постановив Спірну ухвалу, не навів; (2) ВРП дійшла безпідставного висновку щодо наявності у провадженні дисциплінарної скарги, на підставі якої суддя може бути притягнений до відповідальності; у цьому контексті представник позивача зупинилася на нормативному регулюванні розгляду дисциплінарних скарг через призму змін, які були запроваджені згідно із законами України від 06 вересня 2023 року № 3378-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя», від 09 серпня 2023 року №  3304-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів» (далі - Закон № 3378-IX, Закон № 3304-ІХ, відповідно), відтак, зауважила, що строк, відведений для проведення попередньої перевірки наявності підстав для відкриття дисциплінарної справи справ, сплив через шість місяців після повторного автоматизованого розподілу дисциплінарних скарг на членів ВРП (15 листопада 2023 року), а саме - 15  травня 2024 року. Нагадала, що лише з 19  жовтня 2023 року, у зв`язку з ухваленням названих законів, дисциплінарну функцію ВРП відновлено. Однак, внаслідок законодавчих змін щодо органів, уповноважених на здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів, було порушено права позивача як особи, щодо якої здійснюється дисциплінарне провадження, тому що жоден нормативний акт не передбачає переривання або зупинення розгляду дисциплінарної скарги на час втрати ВРП дисциплінарної функції. На дату надходження скарги (17 травня 2022  року) положення частини другої статті 42 Закону України від 21 грудня 2016  року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №  1798-VIII) не могло бути застосовним, бо вказана норма передбачала діяльність служби дисциплінарних інспекторів ВРП. Тому період часу з дня надходження скарги        (17 травня 2022 року) до її подальшого автоматизованого розподілу між членами ВРП після 19 жовтня 2023 року не може вважатися здійсненням попереднього вивчення матеріалів, адже ВРП у цей період не була наділена дисциплінарною функцією; (3) підкреслила, що як на дату відкриття дисциплінарної справи 24 липня 2024 року, так і на дату засідання ВРП 01 серпня 2024 року доповідач за заявою ОСОБА_1 про звільнення у відставку не склав висновку за результатами дослідження матеріалів заяви про відставку відповідно до вимог пункту 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя. З погляду представника позивача, зазначена обставина свідчить також про порушення частини третьої статті 116 Закону України від 02  червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №  1402-VIII), якою встановлено місячний строк для розгляду заяви про відставку; (4) ВРП при вирішенні питання про можливість зупинення розгляду заяви про відставку судді ОСОБА_1 на пленарному засіданні 08  серпня 2024  року не надала належної правової оцінки прийнятності цієї скарги, зокрема обставин чи іншої інформації, що підтверджували б наявність ознак дисциплінарного проступку відповідно до частини першої статті 106 Закону №  1402-VIII, а також питанню дотримання процедури та строків розгляду такої скарги дисциплінарним органом; (5) у випадку з позивачем були підстави для закриття дисциплінарного провадження щодо скарги ОСОБА_2 з огляду на загальну тривалість дисциплінарного провадження та пропущення дисциплінарним органом спеціального шестимісячного строку попередньої перевірки скарги.
Представник позивача детально зупинилася також на питаннях про визначення початку здійснення дисциплінарного провадження та наслідках спливу строку на притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також зазначила про суперечливість підходів відповідача у ситуаціях, подібних до тієї, яка скалася з позивачем. 
ВРП подала відзив на позовну заяву, у якому зазначено, з-поміж іншого, про те, що під час розгляду матеріалів щодо звільнення судді ОСОБА_1 у відставку встановлено наявність підстав для зупинення розгляду цього питання [про відставку]. ВРП зауважила, що 17 травня 2022 року надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 15 травня          2022 року вхідний № М-6/29/7-22 про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
Після відновлення дисциплінарної функції ВРП цю дисциплінарну скаргу було заново розподілено і передано члену ВРП ОСОБА_3 для попередньої перевірки. Отже, Третя Дисциплінарна палати ВРП ухвалою від 24 липня 2024  року №  2279/3дп/15-24 відкрила дисциплінарну справу за згаданою скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .  
З покликанням на приписи пункту 3 частини першої статті 106, статті 108 Закону № 1402-VIII, частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII, пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, пункту 1 частини дев`ятої, пункту 6 частини першої та пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону №  1402-VIII, частини третьої статті 55 Закону України № 1798-VIII ВРП зазначила, що головуючий Усик  Г. І. запропонував шляхом голосування визначитися щодо питання про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяв про відставку до розгляду дисциплінарної скарги. Голосування відбулося відповідно до абзацу 3 пункту 10.4 Регламенту ВРП. За це рішення проголосували 12 членів ВРП, проти - 0 (ніхто). 
У відзиві його автор підкреслив, що наслідком розгляду згадуваної вище скарги на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 може бути звільнення з посади відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, тому ВРП мала право (підстави) зупинити розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку з підстави, визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України (у зв`язку з поданням заяви про відставку). 
З уваги на наведене, ВРП, з покликом на статті 34, 42, частину третю статті 55 Закону          № 1798-VIII, постановила Спірну ухвалу, яка, з погляду відповідача, належно мотивована і ґрунтується на законі. 
З приводу обставин, які спричинили відкриття дисциплінарного провадження щодо судді ОСОБА_1 , ВРП зауважила, що під час розгляду заяви про  звільнення у відставку не має повноважень розглядати і оцінювати обставини, повідомлені у дисциплінарній скарзі. Отже, доводи позивача в цій частині, з погляду ВРП, недоречні. 
ВРП зазначила також, що питання про розгляд матеріалів щодо звільнення суддів з посад за загальними обставинами, а саме у зв`язку з поданням заяви про відставку з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, було включено до порядку денного засідання ВРП на 01 серпня 2024 року. 
На засіданні ВРП 01 серпня 2024 року була присутня представник судді ОСОБА_1 - адвокат Панченко О. О. Голова ВРП Усик Г. І. сповістив, що член ВРП ОСОБА_2 подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цього питання. Водночас, повідомив, що для вирішення цієї заяви немає необхідної кількості членів ВРП, тому оголосив перерву до 08  серпня 2024 року. 
На засіданні 08 серпня 2024 року ВРП задовольнила заяву ОСОБА_2 про самовідвід і перейшла до розгляду заяви судді ОСОБА_1 про відставку. Представник останнього надала відповідні пояснення, після чого головуючий Усик Г. І. запропонував зупинити розгляд заяви ОСОБА_1 на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від             15 травня 2022 року. Як уже вказувалося, це рішення члени ВРП підтримали одностайно.
Відповідач підкреслив, що стверджувати про бездіяльність треба у зв`язку з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події. Позиціонувати бездіяльність протиправною - адже саме в такому ракурсі представник позивача розглядає позицію (підхід) ВРП щодо розгляду заяви позивача - безвідносно до наведених чинників не може проявити ознаки протиправності в діяльності ВРП. 
Подібний за змістом підхід свого часу висловив Верховний Суд України, зокрема у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 800/490/15, а згодом таку позицію підтримав Верховний Суд (як приклад згадано постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) (провадження № 11-138заі18), від 06 грудня 2018 року у справі №  800/259/17 (провадження № 11-643сап18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/75/19 (провадження № 11-646заі19).
З погляду представника ВРП, у ситуації з позивачем ВРП не порушила права на відставку, адже таким правом суддя може скористатися, якщо до подання відповідної заяви він не допустив дій, які зумовлюють ухвалення компетентними органами рішення про звільнення з посади судді з інших підстав. Таке обмеження переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві з огляду на те, що пільги й переваги, які мають судді у відставці, є невід`ємною складовою суддівського статусу, який передбачає належне та добросовісне здійснення суддею своїх повноважень.
У цьому зв`язку відповідач звернув увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №  9901/75/19, за якою у випадку розгляду дисциплінарної скарги на дії судді та одночасного подання таким суддею заяви про звільнення його у відставку пріоритетному застосуванню підлягає норма, яка передбачає зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади з визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підстави до закінчення розгляду наявних дисциплінарних скарг на дії цього судді.
З уваги на наведене представник ВРП констатувала, що за описаних обставин Спірне рішення, окрім того, що має законну підставу, відповідало критеріям передбачуваності і пропорційності й тому жодним чином не могло спричинитися до порушення прав позивача. 
Представник позивача - адвокат Панченко О. О. подала відповідь на відзив, у якому звернула увагу на те, що за ситуації, подібної до тієї, в якій опинився позивач у зв`язку з поданням заяви про відставку, ВРП усе ж зважала на обставини дисциплінарних скарг, після чого ухвалювала рішення про звільнення судді у відставку. У такий спосіб, тобто на прикладі звільнення у відставку іншого судді, представник позивача намагається пояснити, що доводи відповідача про те, що обставини, які спричинили відкриття дисциплінарного провадження, не охоплюються предметом розгляду питання про звільнення судді у відставку, необґрунтовані. 
Представник позивача наголосила, що ВРП мала б щонайменше встановити чи не завершився строк щодо можливого притягнення судді ОСОБА_1 до відповідальності за скаргою ОСОБА_2 .
Стосовно строків розгляду питання про звільнення судді додала, що відкладення розгляду питання про відставку судді на невизначений термін порушує встановлені законодавством строки. Уважає, що такі дії відповідача створюють правову невизначеність та підривають довіру до ВРП, тому що суддя не може реалізувати свої законні права. 
Щодо судової практики, про яку зазначив відповідач у відзиві, то покликання на неї вважає необґрунтованим, адже правовідносини, за яких ухвалені ті судові рішення, не є подібними до тих, з яких виник цей спір. 
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Панченко О. О. підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві. З-поміж іншого, наголосила на  тому, що доповідач за заявою ОСОБА_1 про звільнення у відставку не підготував висновку за результатами попереднього розгляду заяви про звільнення судді (як це передбачено у пункті 16.3 Регламенту ВРП), а натомість на засіданні ВРП було озвучена інформація про дисциплінарні скарги щодо позивача. Представник позивач висловила думку про те, що для отримання цієї інформації (про дисциплінарні скарги) доповідач мав би ініціювати запити чи іншу форму офіційного листування, аби зібрати дані, необхідні для вирішення питання про розгляд заяви судді про звільнення. Проте таких документів у справі немає.  
На думку представника позивача, доповідач, тим, що не підготував висновку за згаданою заявою ОСОБА_1 , створив перешкоди для своєчасного розгляду питання про звільнення цього судді. 
Представник відповідача на судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, які висловлені у відзиві. Наголосила на тому, що Спірну ухвалу ВРП постановила на підставі приписів частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, а для отримання інформації щодо дисциплінарних скарг не вимагається офіційних запитів в межах одного органу (ВРП). 
Колегія суддів заслухала пояснення сторін, дослідила докази, якими сторони обгартовують свої вимоги і заперечення, та встановила таке. 
Відповідно до Указу Президента України від 13 серпня 2002 року №  712/2002 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Подільського районного суду міста Києва. 
Згідно з Указом Президента України від 30 липня 2004 року № 853/2004 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Подільського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви за власним бажанням. 
Відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 2008 року № 901/2008 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва у межах п`ятирічного строку. 
Верховна Рада України постановою від 06  жовтня 2011 року № 3835-VI обрала ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.   
05 серпня 2021 року набрав чинності Закон України від 14 липня 2021 року №  1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон №  1635-IX), яким було внесено зміни до Закону № 1798-VIII, зокрема в частині здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів. З моменту набрання чинності цим Законом здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів було зупинено. 
17 травня 2022 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 15  травня 2022 року вхідний № М-6/29/7-22 про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду). 
19 жовтня 2023 року, у зв`язку з ухваленням Закону № 3378-IX та Закону №  3304-ІХ, дисциплінарну функцію ВРП відновлено.
На цій підставі згадану дисциплінарну скаргу ОСОБА_2 щодо судді ОСОБА_1 заново розподілено і передано у провадження члену ВРП ОСОБА_3 для попередньої перевірки. 
02 липня 2024 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 від 02 липня 2024 року та матеріали про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України. 
Зазначену заяву призначено до розгляду на засіданні ВРП на 01 серпня 2024  року, про що на сайті ВРП розміщено відповідне оголошення. 
На цьому засіданні Голова ВРП повідомив, що 01 серпня 2024 року член ВРП ОСОБА_2 подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цього питання порядку денного. Ця заява мотивована тим, що на розгляді ВРП є скарги ОСОБА_2 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 (вх. №№ М-6/10/7-22, М-6/29/7-22, М-6/46/7-22) про вчинення дисциплінарних проступків. На думку члена ВРП ОСОБА_2 , наслідком розгляду зазначених скарг може бути звільнення судді ОСОБА_1 з посади. З покликом на частину третю статті 55 Закону № 1798-VIII автор заяви просив ВРП зважити під час розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 на згадувані скарги [ ОСОБА_2 ] на дії цього судді, які [скарги] таким чином  унеможливлюють його участь як члена ВРП у розгляді питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку. 
Як пояснила представник ВРП, з уваги на відсутність кворуму для розгляду питання про самовідвід члена ВРП ОСОБА_2 у засіданні ВРП було оголошено перерву. Наступне засідання для розгляду зазначеної заяви ОСОБА_1 призначено на 08 серпня 2024 року. 
На цьому засіданні ВРП розглянула заяву члена ВРП ОСОБА_2 від 01 серпня             2024 року про самовідвід і ухвалою від 08 серпня 2024 року задовольнила її. 
Після цього ВРП перейшла до розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, у зв`язку з чим на засіданні повідомлено, що Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 24  липня 2024 року №  2279/3дп/15-24 відкрила дисциплінарну справу за скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .
Зважаючи на цю обставину (відкриття дисциплінарної справи), ВРП на засіданні                  08 серпня 2024 року постановила [Спірну] ухвалу, якою зупинила розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року №  М-6/29/7-22.
За текстом цієї ухвали, під час вирішення питання про розгляд заяви судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку ВРП виходила з того, що право на відставку, відповідно до статті 116 Закону № 1402-VIII, має реалізовуватися у системному взаємозв`язку з положеннями частини третьої статті 55 Закону №  1798-VIII, яка визначає особливий порядок розгляду відповідної заяви, за якого ВРП уповноважена зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.  
З покликанням, з-поміж інших, на приписи пункту 1 частини дев`ятої статті 109, пункту 6 частини першої, пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII, ВРП у Спірній ухвалі зазначила про те, що дисциплінарна скарга ОСОБА_2 на дії судді ОСОБА_1 про вчинення істотного дисциплінарного проступку за ознаками, передбаченими пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що може зумовити звільнення з посади судді, надійшла раніше, ніж суддя ОСОБА_1 звернувся до ВРП із заявою про звільнення його у відставку.  
Спираючись на приписи частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, а заразом і на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №  9901/75/19, ВРП у Спірній ухвалі констатувала, що позаяк наслідком розгляду дисциплінарної скарги стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 може бути звільнення його з посади з підстав, передбачених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, то вважає за необхідне зупинити розгляд порушеного ОСОБА_1 питання про звільнення з посади судді, згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України (у зв`язку з поданням заяви про відставку), до закінчення розгляду скарги ОСОБА_2 про вчинення дисциплінарного проступку. 
Зазначене рішення ОСОБА_1 оскаржив в порядку адміністративного судочинства і з наведених мотивів просив задовольнити його позовні вимоги. 
Нормативно-правове регулювання 
Відповідно до частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є: 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна. 
За частиною першою статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка: 4) ухвалює рішення про звільнення судді з посади; 9) здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».  
Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. 
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.
За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.
За частиною третьою статті 55 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення (частина четверта статті 55 Закону №  1798-VIII). 
Відповідно до частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі: 1) вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 2) порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.
За частиною дев`ятою статті 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: 1) суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; .
За частиною другою статті 42 Закону № 1798-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом № 1635-ІХ, який набрав чинність 05 серпня 2021 року) дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання скарги щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Згідно з частиною третьою Закону № 1798-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом № 1635-ІХ) дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Закон № 1635-IX, як уже згадувалося, набрав чинність 05 серпня 2021 року, тож конкурс на зайняття посад дисциплінарних інспекторів ВРП мав бути оголошений не пізніше           05 серпня 2022 року. Однак конкурс не був оголошений. 
У період з 22 лютого 2022 року по 12 січня 2023 року ВРП не мала повноважного складу (менше 15 членів). 
У зв`язку з повномасштабною збройною агресію російської федерації на всій території України запроваджено з 24 лютого 2022 року воєнний стан. 
Наведені обставини у сукупності спричинилися до того, що служба дисциплінарних інспекторів у складі ВРП не була утворена і, як наслідок, дисциплінарні скарги щодо суддів не розглядалися. 
17 вересня 2024 року набрав чинність Закон № 3304-ІХ [Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів], яким, зокрема, розділ III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII доповнено пунктами 236-2310 такого змісту: 
236 Установити, що днем початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя є день опублікування Вищою радою правосуддя повідомлення про початок роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя у газеті "Голос України"; 
« 237. Установити, що тимчасово, до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, повноваження дисциплінарного інспектора здійснює член Дисциплінарної палати (доповідач), визначений автоматизованою системою розподілу справ.
Такий доповідач не бере участі в голосуванні Дисциплінарної палати під час ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді»;
238. Дисциплінарні провадження, у яких на день початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя Дисциплінарною палатою не ухвалено рішення про відкриття дисциплінарної справи, з дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів передаються дисциплінарним інспекторам Вищої ради правосуддя, визначеним автоматизованою системою розподілу справ. Перебіг строку, визначеного пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, у таких дисциплінарних провадженнях переривається та розпочинається заново.
239. Дисциплінарні провадження, у яких на день початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя Дисциплінарною палатою ухвалено рішення про відкриття дисциплінарної справи, завершуються Дисциплінарною палатою за участю члена Дисциплінарної палати (доповідача), визначеного відповідно до пункту 23-7 цього розділу. Такі дисциплінарні провадження не підлягають передачі дисциплінарним інспекторам Вищої ради правосуддя.
2310. Попередня перевірка дисциплінарних скарг, які надійшли до Вищої ради правосуддя до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів", здійснюється в розумні строки, але не довше ніж протягом шести місяців з дня отримання такої скарги доповідачем, визначеним автоматизованою системою розподілу справ для її попередньої перевірки". 
19 жовтня 2023 року набрав чинності Закон № 3378-IX, яким - якщо обмежитися контекстом спірних правовідносин - встановлено, що конкурс на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя та його заступника, дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя оголошується Вищою радою правосуддя протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом (пункт 3 Закону). 
Відповідно до пунктів 16.1-16.3 глави 16 розділу ІІ Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (у редакції рішення ВРП від                      21 листопада 2023 року № 1068/0/15-23) питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України), розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.
Заява про відставку або про звільнення за власним бажанням подається суддею до Ради.
Підготовку питань, пов`язаних зі звільненням судді з посади, здійснює доповідач, визначений автоматизованою системою розподілу справ. Підготовка до розгляду питання про звільнення судді з посади доручається члену Ради, на розгляді в якого вже перебуває питання про звільнення судді з посади з інших підстав.
При вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.
За результатами попереднього розгляду заяви про звільнення судді доповідач складає висновок.
За пунктами 16.8, 16.9 глави 16 розділу ІІ Регламенту ВРП розгляд питання про звільнення судді з посади, відповідно до пунктів 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути зупинено Радою на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
Питання про звільнення судді за загальними обставинами розглядається у строк, визначений частиною третьою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Висновки Верховного Суду 
Суд з`ясував, що позивач оспорює ухвалу ВРП (від 08 серпня 2024 року), якою зупинено розгляд його заяви про звільнення у відставку (від 02 липня 2024 року) на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року №  М-6/29/7-22. Водночас позивач вважає, що ВРП допустила протиправну бездіяльність тим, що не розглянула цієї заяви [про звільнення у відставку] протягом місяця (як це передбачено частиною третьою статті 116 Закону №  1402-VIII), що також є предметом спору. 
З доводів представника позивача можна зрозуміти, що незгода з рішенням, а також з бездіяльністю ВРП щодо (не)розгляду заяви про відставку основана на обставинах, за яких Третя Дисциплінарна палата ВРП відкрила (згідно з ухвалою від 24 липня 2024 року) дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_2 від 15  травня 2022 року № М-6/29/7-22, у зв`язку з наявністю ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
У цьому зв`язку представник позивача апелює також до того, що питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку ВРП мала б розглянути протягом одного місяця, а для цього доповідач за цією заявою мав би підготувати відповідний висновок. Представник позивача підкреслила, що висновку, передбаченого пунктом 16.3 Регламенту ВРП, не було, але натомість протягом одного місяця від дати звернення позивача із заявою від 02 липня 2024 року дисциплінарна палата (ВРП) відкрила дисциплінарну справу щодо позивача, яка стала приводом для постановлення Спірної ухвали; власне, окреслену ситуацію представник позивача, як можна зрозуміти її доводи, трактує як бездіяльність ВРП та створення перешкод у вирішенні питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку у межах визначеного законом строку. 
Зважаючи на предмет спору в цій справі, Суд, передовсім, наголошує на тому, що обставини, які зумовили відкриття дисциплінарної справи щодо судді ОСОБА_1 , а також підстави (мотиви) подання дисциплінарної скарги щодо нього та викладені в ній обставини не можуть охоплюватися предметом доказування у цій (адміністративній) справі. Іншими словами, аргументи представника позивача про недотримання строків попередньої перевірки дисциплінарної скарги щодо судді ОСОБА_1 та порядку / процедури її розгляду (у зіставленні зі змінами у законодавстві, які вплинули на виконання ВРП дисциплінарної функції), а також щодо наявності в діях позивача як судді ознак дисциплінарного проступку і строку застосування дисциплінарного стягнення, - що, з погляду представника позивача, ВРП, коли постановляла Спірну ухвалу, теж мала б перевірити (тобто зважити на ці питання, позаяк скарги були подані до ВРП задовго до заяви позивача від 02 липня 2024 року), - стосуються обставин дисциплінарного провадження, тому можуть бути предметом розгляду (оцінювання) лише в межах названої [дисциплінарної] процедури.  
У цій справі - у вимірі описаних правовідносин - Суд не може оцінювати дій / рішень ВРП (її дисциплінарної палати) щодо розгляду дисциплінарної скарги, зокрема щодо наявності підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, адже, повторимося, ці питання охоплюються дисциплінарним провадженням, однією зі стадій (етапів) якого якраз і є розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. 
Закон № 1798-VIII визначив порядок оскарження рішень дисциплінарної палати ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної справи, у який суд не може втручатися, спираючись на пов`язаність (обумовленість) спору щодо звільнення судді у відставку з наявністю щодо цього самого судді дисциплінарної справи, навіть з уваги на обставини, за яких цю справу було відкрито. Знов-таки, суд у цьому (адміністративному) провадженні не може оцінювати дій / рішень ВРП щодо згадуваного дисциплінарного провадження, тому що обставини, до яких апелює представник позивача, можуть мати значення для вирішення питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
Поза тим, зауваги, які висловила представник позивача у контексті обставин, за яких дисциплінарна палата ВРП відкрила дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 (як-от: порушення строків і встановленого порядку (процедури) розгляду згаданої дисциплінарної скарги), - яка, власне, і стала підставою для зупинення розгляду заяви про його звільнення у відставку - не заперечують іншого: ВРП під час розгляду (вирішення) питання про звільнення судді з посади на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України (подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням), уповноважена, відповідно до частини третьої статті 55 Закону №  1798-VIII, зупинити розгляд питання про звільнення судді, якщо розгляд дисциплінарної скарги може зумовити звільнення цього судді з [инших] підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України. 
Повертаючись до Спірної ухвали, то її ВРП ухвалила на підставі названої статті, що у вимірі встановлених обставин справи дозволяє виснувати законність цього рішення і легітимність переслідуваної цим мети. 
Суд розуміє, що наявність дисциплінарної скарги, за якою відкрито дисциплінарну справу щодо позивача, стало підставою для зупинення розгляду питання про його звільнення у відставку, водночас звертає увагу й на те, що як Спірна ухвала, так і згадувана ухвала Третьої Дисциплінарної палати від 24  липня 2024 року про відкриття дисциплінарної справи щодо судді ОСОБА_1 постановлені в межах (за правилами) різних процедур, що таким чином визначає коло (обсяг) питань, які підлягають встановленню названим державним органом, відповідно й межі ревізії дій / рішень цього органу з боку суду адміністративної юрисдикції.
Варто знову підкреслити, що мова йде не про те, що відкриття дисциплінарної справи щодо судді не має значення взагалі, а радше про те, що питання, які дисциплінарна палата вирішувала в рамках дисциплінарного провадження, та, у підсумку, ухвалила рішення про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді, не може переглядатися на засіданні ВРП, на якому вирішується питання про звільнення цього судді у відставку. Для вирішення останнього питання має значення наявність дисциплінарної скарги, на підставі якої суддю може бути звільнено з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України. 
В обсязі  обставин цієї справи Суд з`ясував, що ВРП під час розгляду питання про звільнення позивача у відставку на підставі його заяви мала законні підстави для зупинення розгляду цього питання; водночас суд, з уваги на висловлені вище міркування, не має обґрунтованих підстав вважати, що передумовою ухвалення рішення про зупинення є дослідження питання щодо правомірності (обґрунтованості) відкриття дисциплінарної справи, а також можливість настання, у підсумку, дисциплінарної відповідальності. 
Тривалість зупинення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 обмежено періодом розгляду дисциплінарної справи за згадуваною вище скаргою, тому не позбавляє його законних прав. Суд погоджується, що зупинення розгляду цього питання впливає на реалізацію позивачем його наміру бути звільненим у відставку протягом місяця з дати подання відповідної заяви, водночас це обмеження має законні підстави і було передбачуваним з огляду на фактичні обставини (щодо подання дисциплінарних скарг ОСОБА_2 у 2022 році) у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням спірних відносин. 
Суд зауважує, що статус судді у відставці надає певний обсяг гарантій особі, яка його набуде, тож зупинення розгляду цього питання для з`ясування кола питань, які можуть свідчити про існування підстав для звільнення судді відповідно до пунктів 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, має, на думку суду, легітимну мету і є пропорційним способом реагування (виходу) у ситуації, коли приватний інтерес особи (бути звільненим у відставку) може суперечити інтересу публічному (суспільному), як-от авторитет правосуддя. 
Щодо бездіяльності, яку представник позивача вбачає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку протягом строку, встановленого частиною третьою статті 116 Закону України № 1402-VIII, у зіставленні з відсутністю висновку (доповідача за заявою судді ОСОБА_1) за результатами попереднього розгляду заяви про звільнення судді, а також обставинами, за яких було відкрито згадувану дисциплінарну справу (тобто після подання заяви про звільнення у відставку), суд зазначає таке. 
Якщо простежити за процесом розгляду заяви позивача про звільнення у відставку, починаючи від дати її подання, й за тим, яким чином діяла ВРП у зв`язку з отриманням цієї заяви, то твердження про бездіяльність, зміст якого наводить на думку про відсутність будь-яких дій, рішень, процесів, які ініціює (чи має ініціювати) звернення судді із заявою про звільнення у відставку, не має обґрунтованих підстав.  
Відповідач розподілив і призначив до розгляду згадану заяву ОСОБА_1 у строк, що не перевищував одного місяця з дати подання заяви. Оголошення перерви у засіданні ВРП (01 серпня 2024 року), нагадаємо, було спричинено відсутністю кворуму для розгляду заяви про самовідвід члена ВРП ОСОБА_2 від 01 серпня 2024 року, який, як уже зазначалося, заявив цей самовідвід з уваги на те, що на розгляді ВРП є дисциплінарні скарги на суддю ОСОБА_1, які, як зауважив член ВРП ОСОБА_2 , можуть стати підставою для звільнення цього судді. 
У цьому контексті Суд звертає увагу на те, що на дату засідання ВРП (призначеного спочатку на 01 серпня 2024 року, потім на 08 серпня 2024 року) Третя Дисциплінарна палата ВРП уже відкрила (згідно з ухвалою від 24 липня 2024  року) дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_2 . 
Зазначені обставини не могли залишитися без реагування з боку ВРП, що позначилося також і на строках розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку. Проте, за описаної ситуації, «вихід» ВРП за межі місячного строку, як і відсутність рішення по суті розгляду згадуваної заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2024 року, на думку Суду, не можна інтерпретувати як протиправну бездіяльність ВРП, а так само як створення перешкод для звільнення у відставку позивача, як це вважає представник останнього. 
Нагадаємо, що ВРП, коли розглядала питання про звільнення у відставку судді ОСОБА_1 , зважила на наявність щодо цього судді [уже відкритої] дисциплінарної справи за [раніше поданою] дисциплінарною скаргою, та, у підсумку, спираючись на приписи частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, зупинила розгляд зазначеного питання, а не продовжила розгляд по суті заяви про звільнення, як того очікував позивач. 
Суд наголошує також на тому, що дисциплінарну скаргу на суддю ОСОБА_1 (за якою відкрито дисциплінарну справу згідно з ухвалою від 24 липня 2024 року) її автор ( ОСОБА_2 ) подав до того, як позивач звернувся із заявою від 02  липня 2024 року про звільнення у відставку. 
З міркувань, які написані вище, Суд не оцінюватиме у межах цього провадження процедуру розгляду згаданої дисциплінарної скарги, як і можливих наслідків розгляду дисциплінарної справи щодо позивача загалом, але вважає, що щонайменше наявність дисциплінарних скарг, про які нагадав член ВРП ОСОБА_2 у своїй заяві про самовідвід (яку оголошено на засіданні ВРП 01 серпня 2024 року), була обставиною, яка, у розумінні приписів частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, створювала об`єктивні передумови для вирішення питання про зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку, про що позивач не міг не бути обізнаним, коли подавав згадувану заяву від 02  липня 2024 року. На цьому акцентував також член ВРП ОСОБА_2 , який, власне, і заявив самовідвід з мотивів подання скарг, наслідком яких, як він допустив, може бути дисциплінарна відповідальність. 
У вимірі обставин цієї справи відсутність висновку доповідача (члена ВРП) за заявою судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку теж не може інтерпретуватися як створення перешкод для розгляду по суті згаданої заяви, тому що наявність дисциплінарної скарги, а у випадку з позивачем - [відкритої] дисциплінарної справи, наслідком (розгляду) якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, у розумінні закону (частина третя статті 55 Закону № 1798-VIII), має істотне значення для розгляду заяви судді про звільнення у відставку. З цих самих мотивів реалізація ВРП своїх повноважень, які визначені [саме] законом (частина третя статті 55 Закону № 1798-VIII), що було продиктовано існуванням відповідних об`єктивних (фактичних) умов, не може бути виявом протиправності з боку відповідача, зокрема у контексті розгляду заяви про звільнення судді у відставку.
Отже, зважаючи на нормативно-правове регулювання спірних відносин у поєднанні з наведеними вище мотивами, Суд уважає, що позовні вимоги щодо бездіяльності ВРП не мають достатніх, обґрунтованих підстав для задоволення.  
Позовні вимоги про зобов`язання ВРП розглянути на пленарному засіданні питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням 02 липня 2024 року заяви про відставку основані на вимогах про скасування Спірної ухвали у поєднанні з визнанням протиправною бездіяльності ВРП, яка полягає у нерозгляді на пленарному засіданні протягом строку, встановленого частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII, питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку від 02 липня 2024 року. З тих самих мотивів, що їх Суд висловив з приводу двох останніх позовних вимог, відмовляє також у задоволенні вимоги щодо зобов`язання ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді як такої, що є похідною.
З уваги на результат розгляду справи, у зіставленні з приписами статті 139 КАС України, понесені позивачем витрати у вигляді судового збору за подання цього позову, розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 250, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
в и р і ш и в: 
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.  
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст виготовлено 04 березня 2025 року.
Головуючий суддя                                                                       М. І. Смокович
Судді                                                                                          А. В. Жук
                                                                                          Ж. М. Мельник-Томенко
                                                                                          О. Р. Радишевська 
В. М. Соколов