УХВАЛА

03 лютого 2025 року 
м. Київ

cправа №905/831/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Донецької області (Курило Г.Є.)
від 08.10.2024

та постанову Східного апеляційного господарського суду (Лакіза В.В., Здоровко Л.М., Мартюхіна Н.О.)
від 18.12.2024 (повний текст складений 30.12.2024)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго"

про стягнення 15 285 127,52 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.          Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (далі - Відповідач) про стягнення 15 285 127,52 грн, з них: 15 181 303,38 грн - основний борг, 75 444,73 грн - три проценти річних, 28 379,41 грн - інфляційні втрати.

2.          Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.10.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №905/831/24, позов задоволено; стягнуто з Відповідача на користь Позивача у повному обсязі заборгованість, три проценти річних, інфляційні втрати, а також 183 421,53 грн судового збору; виконання рішення відстрочено до 08 квітня 2025 року.
3.           17 січня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій просить скасувати їх у частині розстрочення [дослівно] виконання рішення, а в іншій частині - залишити без змін; судові витрати покласти на Відповідача.
4.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
5.          За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
6.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 Кодексу).
7.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
8.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
9.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
10.          При цьому потрібно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
11.          Системний аналіз наведених приписів ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження судового рішення.
12.          У тексті касаційної скарги Скаржник зазначає, що вона подається з таких підстав (дослівно):
- пункт 1 частини першої [що, вочевидь, є опискою, оскільки підстави касаційного оскарження наводяться в частині другій] статті 287 ГПК України - суди не врахували висновків Верховного Суду про застосування статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах, а також не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статей 42, 44 ГК України;
- частина друга статті 287 ГПК України - суди неправильно витлумачили норми матеріального права - статті 6, 193, 216, 217, 218 ГК України, статті 6, 204, 550, 624, 627, 629 ЦК України, та порушили норми процесуального права - статті 2, 7, 13, 236, 238 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
13.          Разом із тим, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену  пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник не зазначає, які саме висновки Верховного Суду щодо застосування статей 233 ГК України, частини третьої статті 551 ЦК України, статей 42, 44 ГК України, на його думку, не були враховані судами попередніх інстанцій; не наводить номери справ та дати ухвалення відповідних постанов Верховного Суду.
14.          Скаржник цитує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, щодо застосування статті 625 ЦК України, проте не обґрунтовує обрану підставу касаційного оскарження з посиланням на цю норму права.
15.          Скаржник також наводить окремий фрагмент із мотивувальної частини постанов Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №922/2191/19 та від 16.01.2020 у справі №910/1820/19, однак не вказує конкретну(і) норму(и), застосування яких він стосується.
16.          Процесуальний закон покладає на Скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі: 1) норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, пункт, підпункт, абзац тощо), яка, на його думку, була неправильно застосована чи порушена судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень; 2) висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваних судових рішеннях; 3) постанову Верховного Суду (дату її ухвалення та номер справи), а також викладений у ній висновок щодо застосування саме цієї норми права, обґрунтування, в чому полягає таке порушення або неправильне застосування; 4) чи є правовідносини в справі, що розглядається, та у справі, у якій Верховний Суд виклав свій висновок, подібними; у чому це полягає.
17.          Наведення висновку Верховного Суду щодо норми, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій не стверджується, довільне цитування окремих фрагментів постанов Верховного Суду з викладенням власної позиції щодо їх змісту, вочевидь, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої  пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
18.          Скаржник також зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно витлумачили норми матеріального права - статті 6, 193, 216, 217, 218 ГК України, статті 6, 204, 550, 624, 627, 629 ЦК України, та порушили норми процесуального права - статті 2, 7, 13, 236, 238 ГПК України.
19.          Натомість Скаржник не визначив конкретний пункт, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України, а лише узагальнено вказав, що підставою касаційного оскарження є частина друга статті 287 ГПК України (яка, власне, містить чотири самостійні підстави касаційного оскарження).
20.          Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
21.          Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК  України.
22.          Отже, Скаржник не виконав вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, позаяк належним чином не визначив підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Кодексу, та не обґрунтував її (їх).
23.          Для усунення виявлених недоліків Скаржник повинен:
- чітко зазначити  підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 ГПК України, з посиланням на відповідний пункт (пункти);
- належним чином обґрунтувати обрану (обрані) підставу (підстави) касаційного оскарження (див. пункти 5-11, 16 цієї ухвали).
24.          Крім того, Суд зауважує, що Скаржник не долучив доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги.
25.          Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".
26.          Як вже було зазначено, предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині розстрочення [дослівно] виконання рішення.
27.          Відповідно до частин першої, сьомої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
28.          Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
29.          Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина перша статті 239 ГПК України).
30.          Отже, суд може відстрочити / розстрочити виконання рішення суду як під час його ухвалення, так і після - шляхом постановлення ухвали.
31.          Верховний Суд зазначає, що як у першому, так і в другому випадку вирішення питання про відстрочення / розстрочення виконання рішення має процесуальний (процедурний) характер. Вид судового рішення (ухвала, рішення) залежить від стадії (моменту), на якій його ухвалено, і не впливає на зміст вирішення відповідної заяви.
32.          Отже, під час оскарження рішення суду першої інстанції в частині відстрочення / розстрочення його виконання ставка судового збору має обраховуватися, виходячи зі ставки судового збору, яка справляється за оскарження ухвали суду.
33.          Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 07.03.2024 у справі №905/1053/23 та від 22.03.2024 у справі №908/629/23.
34.          У Законі України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору, який справляється за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини другої статті 4).
35.          Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. (частина перша статті 4 Закону України "Про судовий збір").
36.          Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено в розмірі 3    028 грн.
37.          Разом із тим частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовій сбір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
38.          З огляду на зазначене, враховуючи вказаний коефіцієнт, розмір судового збору за подання касаційної скарги в цій справі становить 2    422,40 грн (3    028 х 0,8).
39.          Верховний Суд звертає увагу, що потреба сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, що визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
40.          У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02) наголошується, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" (пункт 57).
41.          Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі "Kreuz v. Poland" (заява №28249/95) зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).
42.          Для усунення недоліків касаційної скарги в цій частині Скаржник повинен подати до Верховного Суду докази сплати судового збору в розмірі 2    422,40 грн із зарахуванням сплаченої суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
43.          Судовий збір має бути перерахований за такими реквізитами:
- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007
- Код банку отримувача (МФО): 899998
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"
- Символ звітності банку: 207
- Призначення платежу *;101; _________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом __________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний господарський суд) (назва суду, де розглядається справа).
44.          Платіжні реквізити для перерахування судового збору за подання касаційної скарги також розміщені на офіційному вебсайті Верховного Суду.
45.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга подана без додержання вимог процесуального законодавства, отже підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.
46.          Заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом з доданими документами необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами надсилання їх копій Відповідачу.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 08.10.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №905/831/24 залишити без руху.
2.          Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3.          Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" усунути недоліки, встановлені в ухвалі, у такий спосіб:
- чітко зазначити  підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на відповідний пункт (пункти); належним чином обґрунтувати обрану (обрані) підставу (підстави) касаційного оскарження;
- подати до Верховного Суду докази сплати судового збору в розмірі 2    422,40 грн із зарахуванням сплаченої суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
4.          Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №905/831/24 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                          Г. Вронська