УХВАЛА

06 січня 2025 року 
м. Київ
справа №520/5066/24
адміністративне провадження № К/990/48399/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А., 
перевірив касаційну скаргу Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №520/5066/24 за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, Начальника Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області Беседіна Андрія Олександровича про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Куп`янської міської військової адміністрацій Куп`янського району Харківської області, Начальника Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області Беседіна А.О., в якому просив:
- стягнути з Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області середній заробіток на час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період з 18 жовтня 2022 року по 22 січня 2023 року загалом за 97 днів, в сумі 109048,37 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року по справі №520/5066/24 - скасовано.
Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі №520/13628/21 за період з 18 жовтня 2022 року по 22 січня 2023 року в розмірі 109048 (сто дев`ять тисяч сорок вісім) гривень 37 копійок.
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2024 року касаційну скаргу Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №520/5066/24 за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, Начальника Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області Беседіна Андрія Олександровича про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника - повернуто особі, яка її подала.
09 грудня 2024 року Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області повторно засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №520/5066/24. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року справу №520/5066/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що питання притягнення до відповідальності військових адміністрацій, які відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є тимчасовими державними органами, у статусі роботодавця - органу місцевого самоврядування, який своєчасно не виконав рішення суду (статті 236 КЗпП), раніше не досліджувалось, є новітнім та набуло актуального значення саме в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, відповідь касаційного суду на це питання мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, оскільки виникає багато трудових спорів, в тому числі пов`язаних з поновленням на роботі працівників органів місцевого самоврядування на тимчасово окупованих та деокупованих територіях, які фактично припинили свою роботу в період окупації, та за умови створення на таких територіях тимчасових державних органів - військових адміністрацій.
Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.
Також скаржник вказує, що ця справа має виняткове значення для відповідача - Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, яка не припустилася порушень трудових прав Позивача, але при цьому на виконання оскаржуваної Постанови суду апеляційної інстанції вимушена сплатити Позивачу середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, в якому не зазначена учасником (відповідачем), в розмірі 109048 (сто дев`ять тисяч сорок вісім) гривень 37 копійок.
Скаржник зазначає, що будь-які витрати коштів з місцевого бюджету становлять значний суспільний інтерес і спрямовані на підтримання життєдіяльності населення та безпідставне та неефективне витрачання коштів з місцевого бюджету підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, громади та держави в цілому.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів та лише загальні посилання на бюджетні витрати та можливі наслідки таких витрат, за відсутності вмотивованих підстав, не свідчать про винятковість цієї справи.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження. 
Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №520/5066/24 за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, Начальника Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області Беседіна Андрія Олександровича про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                     В.М. Соколов

                                                                                                     С.А. Уханенко