УХВАЛА

27 січня 2025 року 
м. Київ

справа № 420/22964/24
адміністративне провадження № К/990/1741/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Загороднюка А.Г., Мартинюк Н.М.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №420/22964/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 22.07.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок ОСОБА_1 , грошової допомоги для оздоровлення з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за 2016, 2017, 2018 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 , грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», за 2016, 2017, 2018 роки виплату, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходу в у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частити доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до ПКМУ від 21.02.2001 № 159.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 № 889, та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024, відповідач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто апелянту на підставі частини другої статті 298 КАС України.
У поданій касаційній скарзі скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу для продовження розгляду.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.
Вказана ухвала апеляційного суду була отримана апелянтом 03.12.2024.
На виконання вимог ухвали апелянтом не було надано документа про сплату судового збору, разом з тим, подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Апеляційний суд констатував, що положення КАС України передбачають повернення апеляційної скарги в разі не усунення недоліків апеляційної скарги та враховуючи, що апелянтом не було усунено недоліки, визначені в ухвалі про без руху, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути повернута заявнику.
Додатково суд зазначив, що клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає з огляду на відсутність достатніх, належних та допустимих доказів, які в повній мірі обґрунтовували б таке клопотання та враховуючи принцип рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.
Так, в обґрунтування клопотання зазначено, що для сплати судового збору апелянт потребує додаткового часу (в зв`язку з тимчасовою відсутністю фінансування), при цьому зазначено про вжиття всіх належних заходів для сплати судового збору.
Також, оцінивши доводи, наведені в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору, апеляційний суд вважав, що тривалість процедури виділення коштів для сплати судового збору або тимчасова відсутність фінансування не є підставою для відстрочення сплати судового збору.
Враховуючи викладене, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто апелянту.
При цьому, Суд зауважує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Це стосується і заявників, які діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а тому кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі.
Відтак, органи влади, що діють як суб`єкти владних повноважень від імені Держави та є учасниками процесу, мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не повинні допускати затримки та невиправданого зволікання при виконанні своїх процесуальних обов`язків.
Отже, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав неусунення недоліків, правильно застосував положення частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
При цьому, Суд зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 не позбавлена можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №420/22964/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.Г. Загороднюк  Н.М. Мартинюк