УХВАЛА

10 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №826/307/17
адміністративне провадження № К/9901/2819/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шишова О. О.,
суддів: Дашутіна І. В., Яковенка М. М.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №   826/307/17 за позовом ОСОБА_1 до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни, третя особа - Апарат Верховної Ради України, про зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
Історія справи
1. У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила: 
- зобов`язати керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталю Миколаївну дотриматися вимог статті 22 Закону України "Про звернення громадян" щодо обов`язку керівника проводити особистий прийом громадян, прийняти на особистому прийомі ОСОБА_1 ;
- дотриматися вимог статті 18 Закону України "Про звернення громадян" щодо права громадян знайомитися з матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення.
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 . Зобов`язано керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 липня 2019 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 , зобов`язання керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час, та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 липня 2019 року залишено без змін.
4. Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18  грудня 2019 року - без змін.
5. 20 січня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №826/307/17.
5.1 У поданій заяві позивачка просить роз`яснити:
-  чому Апарат Верховної Ради України, де працюють державні службовці, не є державним органом? І якщо такі відомості відповідають дійсності, то за рахунок яких коштів, якщо не коштів державного бюджету, отримують заробітну плату державні службовці Апарату Верховної Ради України.
- чому питання про порушення Конституції та Закону України «Про звернення громадян» підлеглими керівника відділу Наталії Адамович не належить до компетенції керівника відділу? І якщо такі відомості відповідають дійсності, то згідно якої Інструкції Наталія Адамович , як керівник відділу, не має права контролювати, чи дотримуються її підлеглі вимог чинного законодавства.
- чому на посадову особу Апарату Верховної Ради України Наталію Адамович не поширюється обов`язок проводити особистий прийом громадян у розумінні статті 22 Закону України «Про звернення громадян»? І якщо такі відомості відповідають дійсності, то який Закон звільняє посадову особу Наталію Адамович від обов`язку, закріпленого статтею 22 Закону України «Про звернення громадян».
6. З метою забезпечення розгляду зазначеної заяви, справу №826/307/17 було витребувано з Київського окружного адміністративного суду.
7. 30 січня 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи №  826/307/17.
Позиція Верховного Суду
8. Розглянувши зазначену заяву про роз`яснення судового рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
9. Відповідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
10. Необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом не дотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
11. Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні його змісту. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті в судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко збігаються з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування, і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
12. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
13. Колегія зазначає, що судом касаційної інстанції не вирішувався спір по суті позовних вимог.
14. Крім того, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що мотиви, наведені позивачкою у своїй заяві, по суті полягають у незгоді з постановою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року, а питання, на які остання хоче отримати роз`яснення у порядку статті 254 КАС України, поставлені таким чином, що вимагають від суду по-перше додаткового обґрунтування вже ухваленого судового рішення, по друге виходять за межі позовних вимог, які були розглянуті, що чинним законодавством не передбачено і є неприпустимим.
15. Крім того,  ОСОБА_1 не погоджується з наданою судом касаційної інстанції оцінкою обставин справи, що не може бути підставою для роз`яснення судового рішення.
16. Водночас колегія суддів Верховного Суду зауважує, що постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року є повною, чіткою та зрозумілою, не містить положень, які б суперечили або виключали одне одного.
17. Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у цій справі відсутні.
Керуючись статтями 254, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 826/307/17 за позовом ОСОБА_1 до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни, третя особа - Апарат Верховної Ради України, про зобов`язання вчинити дії - відмовити.
2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    О.О. Шишов 

Судді                                                                                              І.В. Дашутін
                                                                                                                        
                                                                                                     М.М. Яковенко