УХВАЛА

25 лютого 2025 року
м. Київ
справа №380/6044/21
адміністративне провадження №К/990/6450/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі  за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Дванадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих прокуратур), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Дванадцятої кадрової комісії від 24 грудня 2020 року № 20 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", винесеного відносно прокурора ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №331к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 12 березня 2021 року";
- поновити ОСОБА_1 у Львівській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області, а саме на посаді прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова та в органах прокуратури з 12 березня 2021    року чи іншій рівнозначній посаді за згодою ОСОБА_1 ;
- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13 березня 2021 року по день винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі;
- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дванадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 20 від 24 грудня 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації" щодо неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської обласної прокуратури № 331к від 10 березня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області з 12 березня 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 з 15 березня 2021 року на посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області та в органах прокуратури. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2021 року по 12 грудня 2022 року включно в сумі 486 794,40 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області та органів прокуратури з 15 березня 2021 року та в частині стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 22 425,36 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року  касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року скасувати, а  справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дванадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 20 від 24 грудня 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації" щодо неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської обласної прокуратури №331к від 10 березня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області з 12 березня 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 з 13 березня 2021 року на посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області та в органах прокуратури. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2022 року по 15 квітня 2024 року включно в сумі 382872 (триста вісімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 00 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області та органів прокуратури з 13 березня 2021 року та в частині стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 22425 (двадцять дві тисячі чотириста двадцять п`ять) грн 36 коп. допущено до негайного виконання. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 380/6044/21  без змін.
17 лютого 2025 року до Верховного Суд надійшла касаційна скарга Львівської обласної прокуратури, в якій скаржник просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року в частині  задоволення позовних вимог та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи судові рішення, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції у цій справі неправильно застосовано пункти 9,11,12,17  розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ) та пункту 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року (далі - Порядок № 221), які врегульовують процедуру прийняття рішень кадровоими комісіями за наслідками проходження прокурорами співбесід та реалізації їх дискреційних повноважень. Як зазначає скаржник, не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладені у  справах № 640/419/20, № 640/537/20 та № 640/154/20. 
Також скаржник зазначає, що судами у цій справі неправильно застосовано підпункт 8 частини першої статті 11, частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання корупції», підпункт 3 пункту 15 розділу II Закону № 113-ІХ та підпункту 3 пунктів 9, 11, 12 розділу IV Порядку № 221, в частині надання оцінки відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики та доброчесності. Як вказує скаржник, не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладених у справах № 640/1083/20 та № 380/4314/21.
Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Верховний Суд наголошує, що кожне рішення кадрової комісії має індивідуальний характер, а його прийняття в кожному конкретному випадку здійснюється із урахуванням різних обставин проходження атестації (етапів) прокурором.
Незважаючи на подібність норм правового регулювання у справах, які наводить скаржник у касаційній скарзі, та у справі, яка розглядається, обставини кожної справи такої категорії є відмінними, оскільки рішення кадрової комісії носять індивідуальний (персональний) характер, а тому не можна стверджувати про релевантність наведених скаржником правових позицій Верховного Суду у справах № 640/419/20, № 640/537/20, № 640/154/20, № 640/1083/20,                                    № 380/4314/21з цією справою.
У тексті касаційної скарги заявник лише цитує уривки з вищезгаданих постанов Верховного Суду, наводить низку нормативно-правових актів без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції у цій справі у системному зв`язку з положеннями статті 328 КАС України та наводить власну оцінку обставин справи, що свідчить про їхню переоцінку.
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими,  не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а скаржник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами.
Тобто, скаржник, обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, фактично зазначає про незгоду із наданою судами правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду.
З огляду на викладене, скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з цим відповідач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що станом на момент подання касаційної скарги у цій справі Верховним Судом не викладено позицію стосовно дискреційних повноважень кадрової комісії на прийняття рішень стосовно прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію згідно з нормами Закону № 113-ІХ, та правомочності суду надавати оцінку прокурорам на відповідність вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, у зв`язку з чим відповідач вказує на відсутність такого правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме пунктів  12, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та положень Порядку № 221 (пунктів 15, 16 розділу IV Порядку № 221).
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційних скарг, зазначає, що Верховним Судом за подібних правовідносин вже сформовано правовий висновок щодо застосування, зокрема, пунктів 7, 9, 11, 12, 13, 15, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в межах атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди). У постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/154/20, від 02 листопада 2021 року у справах № 120/3794/20-а та № 640/1598/20, від 04 листопада 2021 року у справі № 640/537/20, від 02 грудня 2021 року у справі № 640/25187/19, від 16 грудня 2021 року у справі № 640/26168/19, від 22 грудня 2021 року у справі № 640/1208/20 Верховний Суд висловився щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення цього органу (кадрової комісії) можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.
З огляду на викладене. Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі  за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Дванадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих прокуратур), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання:
- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько ,
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду