УХВАЛА

04 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №813/2558/13-а
адміністративне провадження № К/9901/11581/18  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 813/2558/13-а за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в:
1.          У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВСУ у Львівській області), в якому просив:
- визнати протиправним порушення ГУ МВСУ у Львівській області вимог ст.ст.8, 19, 68, 124 Конституції України, ст.14 КАС України та невиконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року у справі №К-44801/12;
- зобов`язати ГУ МВСУ у Львівській області: провести донарахування та виплату щомісячної доплати від суми пенсії, належної позивачу для виплати в листопаді та грудні 2006 року; у зв`язку із зміною суми доплати від належної суми пенсії провести донарахування та виплату вихідної допомоги; у зв`язку із зміною суми грошового забезпечення, скласти відповідні документи (грошовий атестат, розрахунки, довідки і т.п.) для перерахунку ОСОБА_1 пенсії та направити дані документи в Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області або позивачу; у зв`язку з порушенням ГУ МВСУ у Львівській області ст.ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України зобов`язати ГУ МВСУ у Львівській області виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки виплати всіх належних сум з 25.12.2006 року по день фактичного розрахунку.
- на підставі вимог ч. 3 ст. 2 КАС України в рішенні вказати чи ГУ МВСУ у Львівській області при розгляді звернення позивача від 08.01.2013 року та при виконанні постанови Вищого адміністративного суду України від 29.10.2012 року по справі №К-44801/12 діяв: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.»
2.          Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року провадження у даній адміністративній справі відкрито.
Згідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2013 року, провадження у частині позовних вимог про проведення донарахування щомісячної доплати від належної суми пенсії, належні ОСОБА_1 для виплати в листопаді, грудні 2006 року та складення відповідних документів (грошовий атестат, розрахунки, довідки, тощо) для перерахунку позивачу пенсії і направлення даних документів в Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області - закрито.
04 липня 2013 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив суд: "у зв`язку із зміною суми доплати від належної суми пенсії, нарахованої йому в листопаді 2006 року зобов`язати ГУ МВСУ у Львівській області провести донарахування вихідної допомоги та виплатити належні йому суми; -"у зв`язку з порушенням ГУ МВСУ у Львівській області ст.ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України, керуючись ст. 117 Кодексу законів про працю України, зобов`язати ГУ МВСУ у Львівській області виплатити позивачу середнє грошове забезпечення (винагороду за працю, ст. 43 Конституції України) за весь період затримки виплати всіх сум з 25.12.2006 року по день фактичного розрахунку".
3.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, позовну заяву задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, у зв`язку із зміною суми доплати від належної суми пенсії, що була нарахована у листопаді 2006 року, провести донарахування вихідної допомоги ОСОБА_1 та виплатити належні йому суми. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4.          Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 лютого 2016 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
30 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду. 
Верховний Суд ухвалою від 07 травня 2018 року прийняв до провадження зазначену касаційну скаргу.
5.          Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 813/2558/13-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
6.          У січні 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 813/2558/13-а, в частині встановлених у ній обставин на підставі змісту постанови Вищого  адміністративний суд України від 29 жовтня 2012 року по справі № К-44801/12.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для про роз`яснення постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 813/2558/13-а, суд зазначає про таке.
За змістом частин першої - третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення.
7.          Ураховуючи положення статті 254 КАС України, Верховний Суд наголошує на наявності критеріїв визначення судом можливості прийняття до розгляду заяви про роз`яснення відповідного судового рішення, а саме:
- заява про роз`яснення судового рішення має бути подана особою, щодо якої воно ухвалене, або особою, якою буде здійснюватись його примусове виконання;
- судове рішення має підлягати виконанню, але на момент подання відповідної заяви має бути ще не виконане;
- заявником має бути доведено, що зміст резолютивної частини судового рішення є нечітким або незрозумілим.
Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 грудня 2020 року по справі № 766/9580/17 та від 26 травня 2022 року по справі №620/1269/20 зміст статті 254 КАС України дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні відповідної неясності і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.
8.          Натомість, постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі                                № 813/2558/13-а скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Зазначена постанова Верховного Суду обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення прийняті без дослідження всіх необхідних обставин. 
Водночас, постанова Верховного Суду від 15 листопада 2018 року не є судовим рішенням, яким вирішено спір по суті, що виключає можливість її роз`яснення.
Враховуючи викладене колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що визначені КАС України підстави для роз`яснення вказаної постанови відсутні.
Керуючись статтями 248, 254, 355 КАС України, Верховний Суд 
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 813/2558/13-а.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          Стрелець Т. Г.          
Судді                                                                                                               Стеценко С.Г.
                                                                                                              Тацій Л.В.