ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/538/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
позивача - Шишлюк В.Р.
відповідача - Павлюк В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Одеської міської ради
на постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 (у складі колегії суддів: Савицький Я.Ф. (головуючий), Богацька  Н.С., Колоколов С.І.)
на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2024 (суддя Щавинська     Ю.М.)
та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 (суддя Щавинська Ю.М.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Одеський ремонтно-монтажний комбінат"
до Одеської міської ради
про визнання укладеним додаткового договору (угоди)
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 13.02.2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Одеський ремонтно-монтажний комбінат" (далі - ТДВ "Одеський РМК", Товариство, Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Одеської міської ради (далі - Міська рада, Відповідач, Скаржник) про визнання укладеним Додаткового договору (угоди) про поновлення та внесення змін до Договору оренди землі від 24.07.2007, за реєстровим № 2364, з Додатковими договорами (угодами) про поновлення та внесення змін від 07.12.2017, за реєстровим №3074; від 02.09.2019, за реєстровим №2016, в запропонованій Позивачем редакції.
1.2. Позовні вимоги Товариство обґрунтувало посиланням на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та зазначило, що воно у встановлений договором строк (понад 60 днів до закінчення строку його дії) звернулося до Міської ради з клопотанням про поновлення договору оренди на такий самий строк, тобто на 5 років. Проте Відповідачем у місячний строк не було розглянуто відповідної заяви Товариства з прийняттям відповідного рішення. Відмову орендодавця у продовжені договору Товариство також не отримало, що, за його доводами, є підставою для визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною в судовому порядку.
1.3. Водночас Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до орендодавця відносно вирішення питання щодо поновлення договору оренди землі, проте відповіді не отримував.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.06.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, позовні вимоги задоволено частково, визнано укладеним Додатковий договір (угоду) до Договору оренди землі, посвідченого 24.07.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 2364, з Додатковим договором (угодою) про поновлення та внесення змін, посвідченого 07.12.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 3074, з Додатковим договором (угодою) про поновлення та внесення змін, посвідченого 02.09.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 2016, у наступній редакції:
1. Сторони вирішили поновити строк дії Договору оренди землі від 24.07.2007 терміном до 31.12.2026.
2. Інші умови Договору залишити без змін.
У задоволенні решти позову відмовлено.
2.2. При цьому суди дійшли висновку, що за таких обставин справи наявні визначені статтею 33 Закону України "Про оренду землі" підстави для поновлення спірного договору оренди землі, оскільки Позивач здійснив всі необхідні заходи для продовження строку дії Договору оренди землі, проте відповіді від Відповідача на своє звернення не отримав. Водночас, оскільки Позивач продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору за відсутності будь-яких заперечень зі сторони Відповідача щодо такого користування, з огляду на відсутність доказів неналежного виконання Позивачем умов договору та доказів направлення позивачу заперечення у його поновленні, суди дійшли висновку про те, що у даному випадку наявні підстави для визнання поновленим спірного договору оренди землі.
2.3. З урахуванням запропонованої Позивачем редакції додаткової угоди суди зазначили, що фактично спір у справі стосується виключно питання наявності або відсутності підстав для укладення договору на новий строк. Так запропонована Позивачем редакція додаткової угоди, окрім пункту щодо продовження строку дії договору, містить пункти, які не стосуються саме продовження строку дії договору, зокрема: нормативної грошової оцінки, розміру орендної плати тощо. Запропоновані Позивачем умови додаткової угоди, що стосуються нотаріального посвідчення, в свою чергу, не відповідають вимогам частини третьої статті 653 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку додаткова угода є укладеною на підставі рішення суду. З цих же підстав суди відхилили внесення змін у пункт 1.1. договору щодо номеру та дати рішення міської ради про поновлення договору (з огляду на відсутність такого рішення).
2.4. За таких обставин суди виснували, що у даному випадку достатнім буде включення до резолютивної частини рішення (в додаткову угоду) виключно умов щодо поновлення дії договору та відповідного строку з залишенням всіх інших умов договору без змін.
2.5. Щодо вимоги про забезпечення внесення реєстратором інформації до Державного реєстру речових прав про поновлення дії договору суди зазначили, що таке внесення є обов`язковим в силу Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та в даному випадку проводиться на підставі рішення суду без необхідності зазначення про це у тексті додаткової угоди.
2.6. Водночас додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 01.07.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, частково задоволено заяву ТДВ "Одеський РМК" про стягнення з Міської ради 27 700 грн витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнуто 15 000 грн. 
2.7. Міська рада не погодилася з такими судовими рішеннями та оскаржила їх у касаційному порядку.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 19.12.2024 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі Одеська міська рада просить Суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2024, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, а справу № 916/538/24 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
3.3. При цьому Відповідач визначив наступні підстави касаційного оскарження:
- передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України - неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 908/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13 (щодо обов`язку суду оцінювати докази), від 20.12.2019 у справі №  240/6150/18, від 16.04.2018 р. у справі №  923/631/15, від 23.01.2020 у справі №  927/229/19, від 23.12.2021 у справі №  925/81/21, від 16.05.2024 у справі №  913/308/23 та від 23.05.2024 у справі №  911/2321/22 (щодо скасування додаткового рішення у разі скасування рішення у справі);
- передбачені пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у спірних (та подібних до них) правовідносинах положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" та частин третьої, четвертої статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" щодо направлення повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк засобами поштового зв`язку шляхом кур`єрської доставки (а саме стосовно того, які документи можуть вважатися належним підтвердженням направлення особою такого повідомлення засобами поштового зв`язку шляхом кур`єрської доставки);
- передбачені пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України - недослідження належним чином судами попередніх інстанцій доказу, а саме копії накладної кур`єрської служби доставки від 13.10.2021.
3.4. Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить Суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 24.07.2007 між Одеською міською радою (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Одеський ремонтно-монтажний комбінат" (Орендар) укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований за № 2364 (далі - договір).
4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору Орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішень Одеської міської ради від 18.11.2003 та від 11.10.2004 надає, а Орендар приймає у строкове платне користування для ІІ черги етапу будівництва земельні ділянки площами 13 442 кв.м та 7 725 кв.м, що знаходяться за адресою: м.  Одеса, вулиця Ковалевського, 22, 24, 26; сп. Ковалевського, 5, 5-а; сп.  Матроський, 13,15 (від загальної площі 27 658 кв.м), згідно з планом земельних ділянок, який є невід`ємною частиною договору. 
4.3. Земельна ділянка площею 6 518 кв.м (частина вищевказаної земельної ділянки загальною площею 27 685 кв.м) надана в оренду Відкритому акціонерному товариству "Одеський ремонтно-монтажний комбінат" на підставі Договору оренди землі, посвідченого 13.07.2004 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.
4.4. Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що договір укладено терміном на 5 років для поетапного будівництва комплексу житлових будинків з окремо розташованим супермаркетом.
4.5. У подальшому 07.12.2017 сторони уклали додатковий договір (угоду) про поновлення та внесення змін до договору, яким, зокрема, продовжили строк дії договору до 31.12.2021, змінили найменування Орендаря у зв`язку із його реорганізацією на ТДВ "Одеський РМК", виклали в новій редакції пункти договору щодо предмету, орендної плати, нормативної грошової оцінки.
4.6. 02.09.2019 між сторонами було укладено додатковий договір (угоду) про внесення змін до договору, яким викладено його в новій редакції. Так відповідно до пункту 1.1. договору Орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішень Одеської міської ради від 18.11.2003, від 11.10.2004, від 15.03.2017 та від 31.07.2019 надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку площею 1,3442 га, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вулиця Ковалевського, 22, 24, 26; сп. Ковалевського, 5, 5-а; сп. Матроський, 13, 15, кадастровий номер 5110137500:10:010:0007, для поетапного будівництва комплексу житлових будників з окремо розташованим супермаркетом.
Згідно пункту 1.2 договору земельна ділянка площею 1,3442 га кадастровий номер 5110137500:10:010:0007 належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2014 року Одеським міським управлінням юстиції Одеської області 09.10.2014.
За умовами пунктів 2.1, 2.2 договору в оренду передана земельна ділянка площею 1,3442 га, у тому числі зайняті поточним будівництвом 1,3442 га. На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, а саме: незавершене будівництво комплексу житлових будинків готовністю 5%, що належить ТДВ "Одеський РМК", право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.04.2018.
Відповідно до пункту 2.3 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору становить 15 074 156,76 грн (з урахуванням індексації за 2017-2018 роки).
Пунктом 3.1 договору визначено, що останній укладено до 31.12.2021 для поетапного будівництва комплексу житлових будинків з окремо розташованим супермаркетом.
Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк, не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомивши письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 3.2 договору).
За умовами пункту 4.1 договору розмір орендної плати за земельну ділянку площею 1,3442  га становить у 5% від її нормальної грошової оцінки, а саме 753 707,84 грн (з урахуванням індексації за 2017-2018 роки). Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій безготівковій формі.
4.7. За доводами Позивача, 13.10.2021, тобто з дотриманням визначеного договором та законом не менш ніж 60-денного терміну до закінчення строку дії договору, він звернувся до Міської ради щодо поновлення договору, при цьому надав суду наступні докази на підтвердження такого звернення:
- копію листа про поновлення договору оренди землі вих. № 06/10 від 13.10.2021, адресованого Одеській міській раді, та додатків до нього: копія Договору оренди землі від 24.07.2007; копія Додаткового договору (угоди) про поновлення та внесення змін від 07.12.2017; копія Додаткового договору (угоди) про поновлення та внесення змін від 02.09.2019; копія дозволу на виконання будівельних робіт від 10.06.2021; проект додаткового договору (угоди) про поновлення та внесення змін до договору оренди землі; правовстановлюючі документи;
- накладну кур`єрської служби доставки, яка містить наступні відомості: відправник ТДВ "Одеський ремонтно-монтажний комбінат", відправлення прийняте в доставку 13.10.2021 об 11:15, отримувач Одеська міська рада, графа "відправлення вручено одержувачу" містить дату 13.10.2021 та час 17:50, а також відмітку "скринька", графа "примітка" містить запис щодо вкладення, зокрема, проекту договору;
- лист від 15.11.2021 вих. № 15/11 в адресу міського голови міста Одеси щодо продовження строку дії договору з такими ж додатками, як і лист від 13.10.2021. Вказаний лист містить відмітку щодо отримання Виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.11.2021 та Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради 16.11.2021.
4.8. Суди також дослідили наявний в матеріалах справи запропонований Позивачем проект додаткового договору (угоди), який містить положення щодо поновлення договору терміном до 31.12.2026. 
4.9. Листом від 14.12.2021 №01-18/2259-09-01 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив Позивача про направлення запиту до Департаменту архітектури та містобудування щодо відповідності місця розташування спірної земельної ділянки площею 1, 3442 га Генеральному плану міста та іншій містобудівній документації.
4.10. У подальшому листом від 13.01.2023 Департамент земельних ресурсів Міської ради повідомив ТДВ "Одеський РМК" про необхідність надання для подальшого розгляду питання інформації щодо відселення мешканців із житлових будинків, що розташовані на спірній земельній ділянці, та правовстановлюючих документів на нежитлові будівлі за цими ж адресами.
4.11. Позивач у відповідь на вказаний лист повідомив про відсутність необхідності відселення мешканців (лист від 06.07.2023 №3-6/7/1). 
4.12. У свою чергу Департамент архітектури та містобудування листом від 09.08.2023 за №  01-11/5310-170 повідомив Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про необхідність надання додаткових документів для розгляду питання щодо відповідності місця розташування спірної земельної ділянки Генеральному плану міста та іншій містобудівній документації.
4.13. 07.12.2023 (лист № 02-04/1827) Управління капітального будівництва повідомило Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про відсутність в Управлінні підтверджуючих документів щодо відселення усіх мешканців із зони забудови.
4.14. У подальшому листом від 20.03.2024 за № 01-19/371 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив Юридичний департамент цієї ж ради про виконання ТДВ "Одеський РМК" в повному обсязі обов`язків по відселенню усіх громадян, що мешкали у зоні забудови, відповідно до рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.05.2003 №268, від 30.10.2003 №604 та договору на право забудови. При цьому вказаний Департамент також зазначив, що ТДВ "Одеський РМК" повідомило про виконання вимог пункту 3.1.3 рішення Виконавчого комітету від 30.10.2003 № 604 (виконати знесення будинків та споруд, що знаходяться в межах забудови), проте підтверджуючих документів не надав, так як знесення будинків та споруд здійснив генеральний підрядник (ТОВ "Консоль ЛТД"), визнаний банкрутом. 
4.15. У вказаному листі також зазначено, що за наслідком візуального огляду спірної земельної ділянки спеціалістами Управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Одеської міськради встановлено, що на частині земельної ділянки по спуску Матроському, 13 та 15 розташовані житлові будинки, які можуть бути з невідселеними мешканцями. При цьому інформація щодо власників нежитлових будівель у Департаменті відсутня. 
4.16. Водночас Департамент повідомив про відсутність у ТДВ "Одеський РМК" заборгованості з орендної плати за земельну ділянку.
4.17. Також господарські суди дослідили лист Департаменту документально-організаційного забезпечення від 12.04.2024 за № 138 про те, що лист Позивача від 13.10.2021 № 06/10 на адресу Виконавчого комітету Одеської міської ради не надходив.
4.18. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5110137500:10:010:0007, право оренди зазначеної земельної ділянки зареєстровано за ТОВ "Одеський РМК" на підставі договору із строком дії до 31.12.2021. Крім того матеріалами справи підтверджено знаходження на вказаній земельній ділянці незавершеного будівництва комплексу житлових будинків готовністю 5%, право власності на яке зареєстровано за ТДВ "Одеський РМК".
4.19. За висновками судів, Відповідач як орендодавець не довів наявності у нього будь-яких скарг та зауважень до Позивача як орендаря, при цьому доказів повідомлення Відповідачем про відмову Позивачеві у поновленні договору або про наявність ознак неналежного виконання останнім умов договору у матеріалах справи немає. Такі обставини, за висновками судів, є підставою для часткового задоволення позовних вимог Товариства.
4.20. При ухваленні судом додаткового рішення було враховано доводи Відповідача щодо неспівмірності заявлених Позивачем витрат на правову допомогу та задоволено відповідну заяву частково. 
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників Позивача та Відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Згідно зі статтею 791 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України "Про оренду землі".
5.3. Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
5.4. Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду за результатами розгляду справи № 906/1314/21 у постанові від 23.11.2023 було висловлену правову позицію щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі", яку суд, відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України, повинен застосовувати у подібних правовідносинах. 
Так у вказаній постанові зазначено, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній до 16.07.2020), мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).
Відповідно до абзацу четвертого розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України, щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
При цьому укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
5.5. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення по суті спору, встановили, що Позивач не пізніше ніж за 60 днів до спливу строку вказаного договору оренди, а саме 13.10.2021, звернувся до Відповідача з повідомленням про намір скористатись своїм переважним правом, до якого додав проект договору оренди земельної землі, що підтверджується, за висновками судів, накладною кур`єрської служби доставки. Натомість Відповідач вимоги Закону України "Про оренду землі" щодо розгляду листа-повідомлення від 13.10.2021 про поновлення договору оренди земельної ділянки шляхом укладення відповідної додаткової угоди або заперечення проти її укладення не виконав.
Ураховуючи наведене, господарські суди встановили виконання Позивачем алгоритму дій, визначеного статтею 33 Закону України "Про оренду землі" для поновлення договору оренди шляхом визнання укладеним додаткового договору (угоди) та задовольнили позов ТДВ "Одеський РМК" у цій частині.
5.6. Верховний Суд, дослідивши дотримання судами норм матеріального та процесуального права, вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на таке.
5.7. Питання застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у відповідних редакціях) неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №  903/1030/19 та у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №  910/7864/20 суд касаційної інстанції зазначив, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити запропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проєкті додаткової угоди, наданої орендарем.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Відповідно до приписів частини п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Наведене узгоджується з вимогами чинного земельного законодавства та відповідно виснувано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 903/1030/19.
5.8. Базуючись на зазначених вище позиціях Верховного Суду та узагальнюючи їх, можна зробити висновок, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що застосовується до спірних правовідносин) в контексті дій сторін Договору виглядає таким чином:
- якщо орендар у строки, встановлені договором або за відсутності інших строків, встановлених договором, у строки, встановлені законом, не звернувся до орендодавця взагалі або звернувся з їх порушенням та/або не надав проект договору, то суди повинні відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним незалежно від подальших дій орендодавця, оскільки саме орендарем в цьому випадку не дотримано вимоги договору та закону;
- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того, чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився з запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а отже, суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним;
- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того, чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі або відмовив з порушенням місячного терміну, однак при цьому протягом одного місяця після закінчення строку договору надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним, оскільки таке право орендодавця прямо передбачено частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі";
- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той же самий строк та на тих же самих умовах (постанова Верховного Суду від 21.09.2022 у справі 926/2720/21).
5.9. Для реалізації переважного права на поновлення договору оренди принципово важливим є дотримання обома сторонами договору визначених Законом України "Про оренду землі" строків: орендарем - для повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди, орендодавцем - для відповіді на своєчасно надіслане звернення орендаря. Обов`язок орендодавця розглянути в місячний строк звернення орендаря виникає тільки у випадку виконання орендарем взятого на себе обов`язку повідомлення орендодавця про свій намір у строк, погоджений сторонами в договорі оренди. Така правова позиція є усталеною та міститься, зокрема але не виключно, у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20, від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23.
5.10. Проаналізувавши вищевикладене Суд додатково наголошує, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди.
5.11. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом у цій справі ТДВ "Одеський РМК" посилається на належне надсилання Одеській міській раді звернення (повідомлення) про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а саме за допомогою кур`єрської служби доставки.
5.12. У свою чергу позиція Орендодавця (Відповідача у справі) полягає в тому, що ним не було отримано листа (повідомлення) про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк у визначений законом та договором 60-денний термін. 
5.13. Водночас Міська рада посилається на лист Департаменту документально-організаційного забезпечення від 12.04.2024 №138 про те, що лист ТОВ "Одеський РМК" від 13.10.2021 №06/10 на адресу Виконавчого комітету Одеської міської ради не надходив.
5.14. Господарські суди попередніх інстанцій, проаналізувавши зазначені докази та обставини, пов`язані з направленням Орендарем повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, дійшли висновку про належне та своєчасне надсилання такого листа - повідомлення.
5.15. У контексті доводів касаційної скарги щодо належного направлення повідомлення про намір реалізації права на укладення договору оренди землі на новий строк Суд зазначає, що чинним законодавством, виходячи з аналізу положень статті 33 Закону України "Про оренду землі", не визначено спосіб повідомлення про це орендодавця. Зокрема такими способами можуть бути: подання повідомлення безпосередньо орендодавцю, надсилання його засобами поштового зв`язку, кур`єрською доставкою тощо.
5.16. Водночас колегія суддів звертає увагу, що поняття "кур`єрська послуга" вперше введено на законодавчому рівні Законом України № 2722-IX "Про поштовий зв`язок" від 03.11.2022.
Вказаний Закон унормував низку послуг і ввів визначення понять, пов`язаних з поштовою діяльністю, визначив правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також врегулював відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їхніх послуг. При цьому закон покладає моніторинг якості надання універсальних послуг поштового зв`язку на нацрегулятора - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.
5.17. Оскільки спір у цій справі № 916/538/24 зводиться до наявності/відсутності факту направлення Позивачем листа-повідомлення від 13.10.2021, тобто до врегулювання надання кур`єрських послуг на законодавчому рівні, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про поштовий зв`язок" №  2759-III від 04.10.2001 та Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила № 270).
Суд звертає увагу, що Правила № 270 (у редакції від 10.01.2020) передбачали доставку кур`єром лише двох видів відправлень - міжнародних поштових відправлень (пункт 26) та реєстрованих поштових відправлень (пункт 91). 
Водночас Закон №  2759-III від 04.10.2001, як вже зазначалося, взагалі не врегульовував порядку надання кур`єрських послуг, натомість у статті 13 визначав порядок надання послуг поштового зв`язку: послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
5.18. Тобто надані Позивачем докази направлення Відповідачу листа-повідомлення від 13.10.2021 не відповідають вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин Закону №  2759-III від 04.10.2001.
5.19. Колегія суддів додатково вказує, що Орендар, реалізовуючи зазначений обов`язок щодо повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди разом із проектом додаткової угоди також повинен усвідомлювати необхідність документального підтвердження виконання такого обов`язку. Згідно усталеної судової практики Верховного Суду достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, є направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу адресата (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, та численні правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №  910/16249/19, від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 у справі №  910/16033/20, від 07.02.2024 у справі № 904/853/23).
5.20. Оскільки, як вже зазначалося, закон не обмежує орендаря у способах повідомлення орендодавця про свій намір продовжити орендні відносини, орендар може скористатися для цього і іншими способами, проте із залишенням за собою відповідних ризиків та відповідальності за належне виконання цих договірних зобов`язань. 
Як наслідок, при поновленні договору оренди на новий строк у судовому порядку саме на орендаря (позивача) покладається тягар доказування належного та своєчасного повідомлення орендодавця про продовження/поновлення договору оренди. 
5.21. Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з принципу добросовісності переговорів сторін орендних правовідносин, відтвореного у положеннях статті 33 Закону України "Про оренду землі", таке повідомлення повинно бути реалізовано у спосіб, який передбачав би можливість його своєчасного отримання орендодавцем, обізнаність щодо руху та стану відправлення та пред`явлення доказів (у тому числі у суді) на підтвердження виконання даної операції.
5.22. Водночас, у випадку, якщо орендодавець заперечує отримання повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди, надісланого засобами поштового зв`язку, то, виходячи з принципу добросовісності виконання працівниками поштового зв`язку своїх обов`язків, зазначене може бути підтверджено або спростовано виключно з урахуванням інформації, яка надається оператором поштового зв`язку, та її документального підтвердження.
5.23. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що з наданої Позивачем світлокопії "накладної" вбачається: відправлення прийняте в доставку кур`єром 13.10.2021 об 11-15 годині, а вручено одержувачу 13.10.2021 о 17-50 годині з відміткою "скринька". 
5.24. Разом з тим господарськими судами не було враховано, що, за умови, якщо отримувач заперечує, а відправник не може довести факт отримання адресатом, то сама по собі наявність у відправника накладної або іншого документа, внесення даних до якого залежить виключно від організації, яка здійснює доставку кореспонденції, а також можливість зазначення будь-якої дати без підтвердження її в установленому порядку, зокрема фіскальним документом, не створює презумпції добросовісного виконання обов`язку щодо надсилання кореспонденції у строки, встановлені законом або договором. 
В такому випадку доведення зазначених обставин покладається на відправника, а суди повинні здійснити їх комплексну оцінку на підставі наданих доказів з урахуванням стандартів доказування. 
5.25. За таких обставин та беручи до уваги заперечення Міською радою факту отримання вказаного повідомлення Верховний Суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, викладених в оскаржуваних рішеннях, щодо належного доведення Позивачем стверджуваного ним направлення листа-повідомлення.
5.26. При цьому Верховний Суд звертається до висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23:
"Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
У пункті 99 Правил № 270 зазначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Оформлення цих поштових операцій визначено в пункті 105 Правил № 270. Так, Одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
Штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень (пункт 2 Правил № 270).
Присвоєння поштовому відправленню штрихового кодового ідентифікатора надає споживачу поштових послуг можливість відслідковувати в системі АСРК поштове відправлення та отримувати інформацію через інтернет на офіційному сайті АТ "Укрпошта". Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 925/418/20.
У пункті 106 Правил № 270 передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою в першочерговому порядку.
Із наведених положень можливо дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача.
Належним підтвердженням направлення особою поштового повідомлення рекомендованим листом та його отримання адресатом є: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відображенням інформації про особу отримувача.
Таким чином, за умови відсутності рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відповідною відміткою про вручення поштового відправлення адресатові або поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відсутністю інформації про його отримання, разом з поштовим конвертом та довідкою з визначенням підстав такого неотримання, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними.
У такому випадку судам необхідно було встановити реальність здійснення поштового відправлення Позивачем у цю дату, зокрема шляхом дослідження доданої квитанції з точки зору її відповідності критеріям фіскального документа, який підтверджує надання послуги.
При цьому, Позивач не був позбавлений можливості отримати такі докази у відділенні поштового зв`язку, яке надавало таку послугу.
Натомість суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та формально послалися виключно на те, що Рада не довела неотримання зазначеного повідомлення орендаря".
5.27. З огляду на вищенаведене колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги Міської ради щодо відсутності висновку Верховного Суду стосовно того, які документи можуть вважатися належним підтвердженням направлення особою повідомлення засобами поштового зв`язку та вважає їх такими, що не підтвердилися в ході касаційного перегляду справи № 916/538/24.
5.28. Отже, в рамках даного спору та з урахуванням вищевикладених висновків, за умови позиції Позивача щодо направлення повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк засобами кур`єрської доставки, з його боку підлягає наданню:
- за умови отримання адресатом поштової кореспонденції: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відображенням інформації про особу отримувача;
- за умови неотримання адресатом поштової кореспонденції, надісланої за належною адресою орендодавця: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція, саме поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відмітками поштового відділення щодо причин його невручення.
5.29. ТДВ "Одеський РМК" не надано суду належного повідомлення про вручення поштового відправлення, як обов`язкового елементу фіксації та оформлення надсилання поштового відправлення. З матеріалів справи вбачається, що до позову додано лише світлокопію документа невідомого зразка, названого Позивачем (а у подальшому і судами) "накладною". При цьому у графи "примітка" та "опис вкладення" вручну внесено інформацію про вміст вкладення, з якої не вбачається про прийняття в доставку власне самого листа-повідомлення від 13.10.2021, а перелічені лише додатки. 
5.30. Ураховуючи зміст наданої "накладної", відсутність фіскального чека чи будь-якого іншого документа на підтвердження здійснення оплати за надані послуги, відсутність розрахункового документа, який може підтверджувати надання поштових послуг та має видаватися особам, які їх отримують, Верховний Суд приходить до висновку, що надання Позивачем лише світлокопії з неповним переліком необхідних документів не доводить дотримання ним вимог Правил надання послуг поштового зв`язку при направленні Відповідачу листа-повідомлення від 13.10.2021.
Як наслідок, Суд висновує про необхідність скасування оскаржуваних Відповідачем судових рішень як таких, що прийняті за неповного з`ясування обставин справи, та додатково звертає увагу на наступне.
5.31. Приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Натомість суди попередніх інстанцій фактично переклали тягар доведення відповідної обставини на Одеську міську раду, застосувавши концепцію негативного доказу (певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує), яка сама по собі порушує принцип змагальності господарського процесу.
5.32. У статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлений стандарт доказування "вірогідності доказів", який, на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто відповідно до наведеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
У силу вказаної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
5.33. Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що ймовірність існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідною, ніж протилежна. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 908/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13.
5.34. Проте, при розгляді даного спору судами попередніх інстанцій не надано обґрунтування чому надані Позивачем докази на підтвердження обставини направлення повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк засобами кур`єрської доставки мають більшу вірогідність, ніж доводи Відповідача щодо його неотримання з врахуванням листа Департаменту документально-організаційного забезпечення від 12.04.2024 №138 стосовно того, що лист ТОВ "Одеський РМК" від 13.10.2021 №06/10 на адресу Виконавчого комітету Одеської міської ради не надходив.
5.35. Наведене свідчить про неналежне дослідження та встановлення судами попередніх інстанцій обставин належного виконання Позивачем свого обов`язку як Орендодавця повідомити Відповідача як Орендаря про намір скористатися своїм правом на укладення додаткового договору (угоди) до Договору оренди.
5.36. Згідно з імперативними приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
5.37. Суд зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
5.38. Так при новому розгляді справи судам необхідно з`ясувати наявність/відсутність передбачених законодавством про поштовий зв`язок доказів та інших документів на підтвердження факту направлення Позивачем як листа-повідомлення від 13.10.2021, так і додатків до нього, та з огляду на встановлене прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення.
5.39. Також Верховний Суд зауважує на необхідності встановлення обставин, пов`язаних з наданням послуг кур`єрської доставки. Необхідність оцінки зазначеного зумовлюється тим, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні рішення у справах, у яких судами встановлено випадки порушення кур`єрськими службами доставки вимог законодавства про поштовий зв`язок, зокрема випадки надання такими службами послуг, пов`язаних зі створенням для своїх клієнтів документів, підтверджуючих направлення поштових відправлень минулими датами, які насправді не направлялися. Також у вказаному реєстрі наявні судові рішення у справах, де встановлені факти залишення нібито відправлених документів у невідомих скриньках, що слугувало підставами для визнання судами відповідних документів неналежними доказами.
Подібний підхід сформовано, зокрема, але не виключно, у справах № 420/14069/20, №  420/10776/23, № 521/11078/13, № 240/25404/23, № 522/9601/19, № 420/14069/20, № 540/92/22, № 240/25404/23, № 501/4563/21, № 521/1046/21, № 947/30662/21.
5.40. В свою чергу, з огляду на імперативну заборону суду касаційної інстанції досліджувати невстановлені судами попередніх інстанцій обставини, колегія суддів не має повноважень з`ясувати наведене і зробити висновки щодо своєчасності та реальності надання кур`єрською службою своїх послуг на підтвердження добросовісності виконання Позивачем вимог законодавства та договору про надання поштових послуг.
5.41. У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
5.42. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
5.43. Верховний Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 73, частин першої та третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
5.44. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
5.45. Зазначені норми господарського процесуального законодавства повною мірою не були дотримані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних у справі рішень в контексті доводів Відповідача про недотримання Позивачем умов Договору оренди та норм законодавства про дотримання порядку поновлення договірних орендних відносин сторін.
5.46. За таких обставин Верховний Суд доходить висновку про те, що доводи касаційної скарги Одеської міської ради знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи та, як наслідок, про наявність підстав для скасування прийнятих у справі рішень судів попередніх інстанцій.
5.47. Зважаючи на те, що суд касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений процесуальної можливості з`ясовувати та встановлювати вищевказані обставини, що мають значення для справи, а їх відсутність перешкоджає прийняттю законного та обґрунтованого рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
5.48. Всі зазначені Судом обставини підлягають повному та об`єктивному з`ясуванню під час нового розгляду справи, оскільки мають значення для прийняття законного рішення по суті спору.
5.49. Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, прийнятої за результатами його перегляду, Суд вказує на наступне.
5.50. Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 01.07.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, частково задоволено заяву ТДВ "Одеський РМК" про стягнення з Міської ради 27 700 грн витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнуто 15 000 грн. 
Таке рішення прийнято з огляду на те, що позов Товариства по суті спору частково задоволено рішенням цього ж суду від 18.06.2024, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції 05.11.2024.
5.51. Розглядаючи доводи касаційної скарги у цій частині колегія суддів звертається до наступних правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20, від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі № 1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі № 522/17366/13, від 25.03.2021 у справі № 640/15192/19: норми статті 244 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тобто є актом правосуддя, яким вирішуються окремі процесуальні питання, що не були вирішені судом під час ухвалення судового рішення за результатами вирішення спору по суті. Таке рішення не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті.
У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №923/631/15, від 20.12.2019 у справі №240/6150/18, від 23.01.2020 у справі №927/229/19, від 23.12.2021 у справі №925/81/21.
5.52. Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду касаційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення.
5.53. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2024, то додаткове рішення від 01.07.2024 та постанова від 05.11.2024 у справі № 916/538/24, ухвалена за результатами його перегляду, також підлягає скасуванню.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.3. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.4. Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.
6.5. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством прийняти відповідне рішення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.
2. Постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 скасувати, а справу № 916/538/24 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В. Зуєв

Судді                                                                                          І. Берднік

І. Міщенко