УХВАЛА

28 січня 2025 року 
м. Київ
справа № 990/30/25
адміністративне провадження № П/990/30/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П., Чиркіна С.М., Рибачука А.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
1.          У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 ) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України (далі також ВРУ, відповідач), у якому просить:
-          визнати бездіяльність Верховної Ради України протиправною та зобов`язати вчинити дії, сукупним результатом яких буде:
а) дотримання порядку виконання рішення Конституційного Суду України;
б) безпосереднє і повне, а не попутне і половинчасте, виконання рішення КСУ 6-р(ІІ)/2021;
в) звернення голови профільного комітету ВРУ з питань правоохоронної діяльності ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України,
- котре буде подібне до звернення голови іншого профільного комітету ВРУ з питань правової політики ОСОБА_3 , яке ним здійснилось після рішення КСУ 11-р(ІІ)/2023 від 20 грудня 2023 року (додаток 1), що постановилось за моєю касаційною скаргою;
- після якого Прем`єр-міністр видасть (подібно як видав після рішення КСУ 11-р(ІІ)/2023) доручення міністру юстиції невідкладно підготувати проєкт закону, яким: 
уповні виконається четвертий рік невідкладне до виконання рішення КСУ 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року та сув`язні з ним за предметом рішення ЄСПЛ від 19 березня 2019 року у справі Петухов проти України (2) (заява 41216/13) та від 1 квітня 2021 року у справі Лужинецький проти України (заява 58985/15);
припиниться триваюче порушення права на повагу до людської гідності особи, караної на довічне позбавлення волі та її права на виправлення;
припиниться триваюче порушення частини першої статті 3, статті 8, частини 2 статті 28, Конституції України та статті 3 Конвенції із захисту прав людини;
г) контрольоване ОСОБА_4 , і тому-то й невідкладне, внесення Кабінетом Міністрів України підготовленого Міністерством юстиції проєкту закону України до ВРУ;
ґ) невідкладне, згідно з частиною другою резолютивної частини рішення КСУ 6-р(ІІ)/2021, прийняття внесеного Кабінетом Міністрів закону.
2.          Відповідно до частин першої, другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
3.          Так, згідно з вимогами частини четвертої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
4.          Згідно з положеннями пункту 3 частини четвертої цієї ж статті позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
5.          У підпункті 15.1 пункту 1 розділу VII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» зазначено, що до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.
6.          Частинами сьомою, восьмою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
7.          За нормами частини десятої вищевказаної статті, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
8.          Зміст вищенаведених норм засвідчує, що у передбачених законом випадках подання до суду процесуальних та інших документів можливе як у паперовій, так і в електронній формах. Якщо відповідний документ подається до суду в паперовій формі, то він має бути підписаний власноручним підписом, а якщо в електронній - на такий документ накладається кваліфікований електронний підпис у порядку, встановленому законодавством.
9.          Статтею 5 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
10.          Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа (частини перша - третя статті 6 вищезгаданого Закону).
11.          Відповідно до пунктів 1, 27 частини першої статті 1 Закону України від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
12.          Частиною другою статті 18 цього ж Закону передбачено, що у процесі підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки дійсність таких підпису чи печатки підтверджується, за умови:
- використання для створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки, який відповідає вимогам, установленим частиною другою статті 23 цього Закону;
- видачі кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг та його чинності на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки; відповідності значення відкритого ключа його значенню, яке міститься в кваліфікованому сертифікаті електронного підпису чи печатки;
- правильного внесення унікального набору даних, які визначають підписувача чи створювача електронної печатки, до кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки;
- зазначення у кваліфікованому сертифікаті електронного підпису про використання в ньому псевдоніма (у разі його використання особою на момент створення кваліфікованого електронного підпису);
- підтвердження того, що особистий ключ, який використовувався для створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки;
- відсутності порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка;
- дотримання вимог, встановлених частиною першою статті 17-1 цього Закону, на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
13.          Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина шоста статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
14.          Велика Палата Верховного Суду вже викладала висновок щодо застосування вищезазначених норм права. Зокрема, у постанові від 13 вересня 2023 року у справі                    № 204/2321/22 виснувала, що вимога про звернення до суду через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого рішенням ВРП від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 [цей пункт відповідає частині шостій статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України], та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС. Звернення фізичної особи (за виключенням адвокатів та інших передбачених пунктом 10 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС осіб) до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.
15.          У наведеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказувала й на те, що з огляду на «якість закону» [поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 24 квітня 2008 року у справі «C. Г. та інші проти Болгарії» (C. G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, § 39, від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine), заява № 21722/11, § 170)] фізична особа (за винятком адвокатів та інших передбачених пунктом 10 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС осіб) при зверненні до суду має чітко розуміти, що в неї є можливість через підсистему «Електронний суд» створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи, проте реєстрація офіційної електронної адреси для фізичної особи в ЄСІТС є добровільною, а кваліфікований електронний підпис має презумпцію його відповідності власноручному підпису, тому в такому випадку звернення до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є аналогічним безпосередньому зверненню до суду.
16.          Оглянувши матеріали поданої ОСОБА_1 позовної заяви, Суд встановив, що така надіслана на електронну поштову адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, проте не містить електронного цифрового підпису позивача в розумінні чинного законодавства, про що 22 січня 2025 року головним спеціалістом відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду Л. Чапкайло складено довідку про відсутність кваліфікованого електронного підпису вказаного документа.
17.          Вищенаведене засвідчує, що позивач надіслав позовну заяву на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду електронною поштою без накладення кваліфікованого електронного підпису. Такий спосіб звернення до адміністративного суду процесуальним законом не передбачений, у зв`язку з чим позовну заяву належить повернути відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України як таку, що не підписана.
18.          Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду й у постанові від 29 серпня 2024 року у справі     № 990/174/24 (пункт 6.15) й відступ від такого правозастосування не здійснювався.
19.          У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що повернення позовної заяви у такій ситуації зумовлене недотриманням позивачем передбачених у законі вимог до оформлення такого процесуального документа й не позбавляє права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, як це прямо визначено частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
20.          Верховний Суд роз`яснює, що позивач як особа, яка не має обов`язку реєструвати електронний кабінет у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС), не позбавлений можливості самостійно обирати один з передбачених процесуальним законом способів подання позовної заяви, а саме: шляхом її направлення на поштову адресу суду або безпосереднього подання за місцем знаходження суду в паперовій формі; на офіційну електронну поштову скриньку суду у електронному вигляді з накладенням кваліфікованого електронного підпису в порядку, встановленому законодавством; з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
21.          Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві разом з усіма доданими до неї документами.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуюча суддя                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                          В.М. Кравчук

                                                                                                    О.П. Стародуб

                                                                                                    С.М. Чиркін

                                                                                          А.І. Рибачук