ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №420/5298/19
касаційне провадження № К/9901/22799/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020  (головуючий суддя - Шеметенко Л.П., судді - Стас Л.В., Турецька І.О.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання неправомірними та скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року фізична особи-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, підприємець, платник, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.06.2019 №00421304, №00451304, №00441304, №00401304, №00431304, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07.06.2019 №00051304, рішення про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.08.2019 №0028281304, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-0028261304, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2019 №Ф-55833-52.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив про протиправність проведення відповідачем перевірки в приміщенні контролюючого органу, оскільки згідно наказу про проведення перевірки  остання визначена як документальна планова виїзна, а не невиїзна. Вважає, що ним правомірно у перевіряємому періоді включено до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість суми за господарськими операціями, які фактично відбулися, пов`язані з його господарською діяльністю, підтверджені належними первинними документами, які були надані позивачем на вимог контролюючого органу, придбані товарно-матеріальні цінності  використані ним у власній господарській діяльності. Однак, контролюючим органом було проведено перевірку платника без його присутності і без урахування первинних документів. Позивач вважає безпідставними висновки контролюючого органу про виявлені порушення, оскільки вони ґрунтуються лише на даних АІС «Податковий блок». Також позивач доводить, що платником в повному обсязі нараховано і сплачено податок на доходи фізичних осіб від здійснення ним підприємницької діяльності, а відтак висновки контролюючого органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вважає такими, що не відповідають дійсності, оспорюванні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу контролюючого органу вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30.01.2020 у задоволенні позову відмовив повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішень податкового органу, доведеність контролюючим органом виявлених правопорушень з підстав ненадання первинних документів в підтвердження понесених позивачем витрат та їх  пов`язаність із господарською діяльністю позивача.  Також, суд першої інстанції вказав, що перевірка була проведена контролюючим органом правомірно.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.07.2020 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Управління від 07.06.2019 №00421304, №00451304, №00441304, №00401304, №00431304, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07.06.2019 №00051304, рішення про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.08.2019 №0028281304, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-0028261304, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2019 №Ф-55833-52.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що: контролюючим органом не доведено підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу, що свідчить про порушення відповідачем порядку проведення оскаржуваної перевірки; висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства здійснені перевіряючими за відсутності дослідження первинних документів, що не заперечується відповідачем, та прямо суперечить суті та поняттю документальної виїзної перевірки; висновки акту перевірки здійсненні без дослідженні усіх первинних документів позивача, враховуючи, що відповідач сам вказав про неможливість встановлення, які саме витрати позивачем віднесені до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, номенклатуру товару, що був реалізований, його ціну та кількість, з огляду на що суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість висновків відповідача щодо помилкового визначення позивачем свого доходу та, відповідно, перевірити, чи призвело це до заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб в сумі 654677,19 грн. та, як наслідок, до заниження суми військового збору на 54556,44 грн. і єдиного внеску на 238879,08 грн.;  зазначаючи про те, що позивачем до складу податкового кредиту включені податкові накладні, які відсутні в ЄРПН, контролюючий орган не визначив, на підставі яких податкових накладних позивачем сформовано податковий кредит, їх реквізити та інформацію щодо їх реєстрації в ЄРПН, з огляду на що висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту у зв`язку із включенням до його складу податкових накладних, які відсутні в ЄПРН, на суму ПДВ 102467 грн. є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами.
Управління, не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
Як на підставу касаційного оскарження відповідач посилається на положення пункту 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що судом апеляційної інстанції неповно досліджені докази, наявні у матеріалах справи. Скаржник доводить, що позивачем для перевірки не надано всі первинні документи на вимогу контролюючого органу щодо понесених витрат, які були відображені в податковій звітності. Вважає, що надані позивачем документи є недостатніми для підтвердження понесених платником витрат, оскільки підприємець не розрахувався за отриманий товар, який у подальшому був ним реалізований.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21.10.2020 відкрив провадження за касаційною скаргою Управління та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.02.2025 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 26.02.2025.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов наступного висновку.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 13.03.2019 заступник начальника Управління прийняв наказ № 1803, яким вирішено провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, тривалістю 10 робочих днів з 08.04.2019.
Контролюючим органом в період з 08.04.2019 по 26.04.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку підприємця з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 08.05.2019 №893/15-32-13-04/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення платником вимог: пункту 44.3 статті 44 ПК України, яке виразилось у незабезпеченні зберігання первинних облікових документів; пунктів 177.2, 177.4, 177.10 статті 177 ПК України, пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, що призвело до неналежного ведення книги обліку доходів і витрат, включення до декларації про майновий стан і доходи перекручених даних; пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), а саме, проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 654677,19 грн; пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в наслідок чого платником не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 2 квартал 2017 року та 1 квартал 2018 року; пункту 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 102467,00 грн; пунктів 177.2, 177.4 статті 177, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено суму військового збору від підприємницької діяльності в сумі 54556,44 грн; пунктів 1, 4 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 238879,08 грн; абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, а саме, несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності.
При цьому, як вказано в акті перевірки, перевірка була проведена за адресою: АДРЕСА_1 (адреса Управління). Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1  був проінформований письмовим повідомленням від 15.03.2019 № 348/13-05, яке було вручене поштою позивачу 21.03.2019 з копією наказу № 1803. 
Разом з цим, матеріали справи таких доказів не містять.
В процесі проведення перевірки 09.04.2019, 10.04.2019, 11.04.2019, 12.04.2019, 16.04.2019, 18.04.2019 ФОП ОСОБА_1 надавав контролюючому органу документи згідно опису, які після проведення перевірки були повернуті позивачу у повному обсязі, що підтверджується підписами службової особи Управління та підприємця та вказаному описі.
Поряд з цим, 08.05.2019 службовою особою Управління був складений акт ненадання до перевірки документів на запит контролюючого органу від 09.04.2019.
В свою чергу, ФОП ОСОБА_1  подав заперечення на акт перевірки, за результатом розгляджу яких висновки акту перевірки були залишені без змін.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом 07.06.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:  
№00421304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 654677,19 грн та за штрафними санкціями у розмірі 163669,30 грн;
№00451304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням на суму 54556,44 грн, за штрафними санкціями у розмірі 13639,12 грн;
№00441304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням на суму 102467 грн, за штрафними санкціями на суму 25616,75 грн;
№00401304, яким позивачу відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями на суму 510,00 грн;
№00431304, яким позивачу відповідно до пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями на суму 510 грн;
Також контролюючим органом 07.06.2019 прийнято:
рішення №00041304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 34015,61 грн;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-003 на суму 272894,69 грн;
рішення №00051304 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску                          на суму 3525,38 грн.
За наслідками адміністративного оскарження прийнятих відповідачем рішень, ДФС України було скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2019 №Ф-003 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.06.2019 №00041304 і  зобов`язано Управління прийняти та направити на адресу платника нові вимогу та рішення.
На виконання цього рішення Управлінням 12.08.2019 прийнято рішення №0028281304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 34015,61 грн та вимогу №Ф-0028261304 про сплату боргу (недоїмки) на суму 238879,08 грн.
Крім того, Управлінням 21.08.2019 прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-55833-52 на суму 280552,27 грн.
Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень слугували висновки акта перевірки, відповідно до яких встановлено відсутність належних первинних документів  підтвердження витрат платника.
Надаючи оцінку правомірності проведення контролюючим органом перевірки та прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому, приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Відповідно до положень пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із  статтею 81  цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому  статтею 79  цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77 ПК України). 
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
За правилами пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Управління від 13.03.2019 № 1803 було вирішено провести саме документальну планову виїзну (тобто за місцезнаходженням платника) перевірки.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції встановив, що перевірка була проведена не за місцезнаходженням ФОП ОСОБА_2 , а в приміщенні контролюючого органу (за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 3), що знайшло своє відображення у акті перевірки.
Доказів надання позивачем згоди на проведення документальної планової виїзної перевірки не за місцем проведення підприємницької діяльності матеріали справи не містять, а позивач надання такої згоди заперечував.
Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем на вимогу контролюючого органу надавалися документи згідно опису, а саме: 09.04.2019 - копії ліцензій, банківські виписки по рахунках у паперовому вигляді (1 папка), банківська виписка в електронному вигляді за період з 30.01.2017 по 31.12.2017; 10.04.2019 - банківське виписку в електронному вигляді за 2018 рік, зведені щомісячні контрольні стрічки РРО; 11.04.2019 - товарно-транспортні, видаткові накладні по ФОП ОСОБА_3 , книгу обліку доходів та витрат № 44 від 07.11.2016; 12.04.2019 - видаткові накладні за 2017 - 2018 роки (2 папки), документи по заробітній платі (1 папка), прибуткові накладні за листопад 2016 року по ТОВ «Лувр»; 16.04.2019 - договір про надання поворотної фінансової допомоги від 10.11.2016 № 1, документи по заробітній платі; 18.04.2019 - договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2018 та акти наданих послуг з ФОП ОСОБА_3 , довідку про залишки товарів станом на 01.01.2018 та на 31.12.2018. Вказані обставини також знайшли своє відображення у пункті 1.9 акту перевірки, в якому також вказано про використання контролюючим органом ЄРПН та інших документів.
Разом з цим, 08.05.2019 службовою особою Управління був складений акт ненадання до перевірки документів на запит контролюючого органу від 09.04.2019, в якому зазначено про ненадання позивачем первинних облікових документів щодо підтвердження понесених витрат, які пов`язані з отриманням доходу, та інших документів. При цьому, службовою особою Управління не зазначено, які конкретно документи не були надані підприємцем, та про причини неврахування перевіряючим наданих позивачем документів. 
Крім того, суд апеляційної інстанції правомірно звернув увагу на те, що вказаний акт про ненадання документів був складений службовою особою Управління датою складення акту перевірки, а саме - 08.05.2019, тобто після закінчення проведення перевірки, оскільки остання проводилась у період з 08.04.2019 по 26.04.2019.
Наведене свідчить про обгрунтованість висновків суду апеляційної інстанції щодо надання позивачем до перевірки наявних у нього первинних бухгалтерських та інших документів, які не були взяті до уваги контролюючим органом при проведення перевірки та формуванні її висновків про встановлені порушення податкового законодавства.
Відповідач у доводах касаційної скарги не спростовує висновків суду апеляційної інстанції. Контролюючий орган у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова