УХВАЛА

04 лютого 2025 року
м. Київ
справа №160/16109/24
провадження №К/990/2360/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Мацедонської В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Марченка В`ячеслава Анатолійовича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
у с т а н о в и в :
17 січня 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 05 грудня 2024 року, а касаційну скаргу до суду касаційної інстанції надіслано 17 січня 2025 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження.
Водночас автором у касаційній скарзі не порушується питання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Згідно з частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
По тексту касаційної скарги автор зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що предметом спору у цій справі є постанова начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті ПШ № 040957 від 29 травня 2024 року про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1 ) адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що як на момент проведення рейдової перевірки, так і під час розгляду цієї справи, у ФО-П ОСОБА_1 як у автомобільного перевізника, свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ПР-цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виданого саме перевізнику (є і власником цього ТЗ) ФО-П ОСОБА_1 , було відсутнє.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень, варто зазначити таке.
Автор касаційної скарги вказує на те, що судом апеляційної інстанції неправильно було витлумачено норми Закону № 2344-III та Порядку № 656 в частині того, що свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів можливо використовувати виключно особою, яка зазначена у цьому Свідоцтві у Графі 5, навіть якщо така особа не є перевізником.
Водночас автор касаційної скарги наполягає на тому, що таке свідоцтво згідно з положеннями Порядку № 656 може використовувати перевізник, який безпосередньо здійснює перевезення автомобільним транспортом, зазначеним у цьому свідоцтві, а також є його власником, незважаючи на те, що у графі 5 такого свідоцтва, зазначена особа, яка безпосередньо згідно з умовами договору надавало цей транспортний засіб для перевірки з метою оформлення такого свідоцтва, що прямо передбачено розділом ІІІ Порядку № 656.
Наведене свідчить, що автор касаційної скарги не конкретизує щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду.
Отже, автору касаційної скарги варто уточнити підстави, на яких подається касаційна скарга з визначенням, передбачених статтею 328 КАС України підстав.
За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням автору касаційної скарги строку для усунення її недоліків шляхом: - надання до суду касаційної інстанції зазначення підстав пропуску процесуального строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів; - уточнення підстав, на яких подається касаційна скарга з визначенням, передбачених статтею 328 КАС України підстав.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,
у х в а л и в :
1. Касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Марченка В`ячеслава Анатолійовича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 160/16109/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович

Судді                                                                                                     О. В. Кашпур

                                                                                                    В. Е. Мацедонська