УХВАЛА
15 січня 2025 року 
м. Київ
справа №320/13631/24
адміністративне провадження № К/990/49900/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Коваленко Н.В., Стеценка С.Г.,  
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №320/13631/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
24.12.2024 до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №320/13631/24.
Ухвалою Верховного Суду від 25.12.2024 касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліку шляхом надання документа про сплату судового збору в розмірі                       2 422,40 грн.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа ухвалу про залишення касаційної скарги без руху скаржник отримав 26.12.2024 о 21:35.
Таким чином, ухвала Верховного Суду 25.12.2024 про залишення касаційної скарги без руху доставлена позивачу - 27.12.2024.
04.01.2025 скаржник надіслав до Верховного Суду через систему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків.
У поданій заяві скаржник зазначає, що звернувся до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є споживачем електричної енергії, а отже механізм захисту його прав щодо відключення електропостачання  регулюються Законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції" та іншими нормативно-правовими актам.
Отже, на думку позивача він звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
Крім того, посилається на неврахування судами правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2028 у справі №761/24881/16-ц та від 25.11.2020 у справі №761/46977/18, щодо звільнення від сплати судового збору у разі звернення з позовом про захист прав споживачів.
Щодо вказаних посилань Верховний Суд зазначає таке.
За правилами частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Положеннями зазначеної норми чітко окреслена форма захисту прав споживача, в межах реалізації якої така особа звільняється від тягаря судових витрат - подання споживачем до суду позовної заяви, яка спрямована на захист його порушеного права.
Відтак, вирішуючи питання щодо звільнення від сплати судового збору особи, яка є споживачем, слід керуватися тим, що саме особи, які звертаються до суду як споживачі з відповідним позовом для захисту свої прав, звільняються від сплати судового збору на будь-якій стадії процесу, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Це не поширюється на будь-яких осіб, які вважають, що певними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень були порушені їхні права як споживача та (або) не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями у таких справах, а лише на тих споживачів, хто подав позовну заяву на захист своїх прав, а також надалі апеляційну та (або) касаційну скаргу в межах того самого процесу.
Зазначене узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц. 
Крім того, Верховний Суд не враховує посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2028 у справі №761/24881/16-ц та від 25.11.2020 у справі №761/46977/18, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними.
Так, у справі №761/24881/16-ц спір виник між фізичною особою та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг, а саме: стягнення з відповідача майнової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди.
У справі №761/46977/18 позивач звернувся до Акціонерного товариства «Таскомбанк» з позовом про стягнення з відповідача на його користь збитків у вигляді упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди у зв`язку із неналежним виконанням банком зобов`язань за договорами банківського вкладу.
Таким чином, у цій справі та в наведених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду є різними суб`єкти, вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи та мають різне нормативно-правове регулювання.  
Отже, посилання заявника касаційної скарги на вказані постанови Великої Палати Верховного Суду щодо звільнення від сплати судового збору за зверненням про захист прав споживачів є  необґрунтованими.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові  № 915/955/15 від 28.05.2018  сформулювала правову позицію у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, про те, що положення статті 4 Закону № 3674-VI «стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.».
Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у господарській справі, проте Закон                № 3674-VI у цій частині є універсальним і не розрізняє підходи до вирішення питання сплати судового збору залежно від юрисдикції.
У силу приписів пункту 1 частини  другої статті 45 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Тому, під час розгляду цієї справи мають враховуватися висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати.
Враховуючи, що скаржником у цій справі оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції, якою спір по суті не вирішено, а скаргу повернуто особі, яка її подала, то судовий збір за подання касаційної скарги на вказану ухвалу суду апеляційної інстанції повинен сплачуватись.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно із пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Зважаючи на те, що недоліки касаційної скарги скаржником не усунуто, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись ч. 4 ст. 169, ст. 330, ч. 7 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №320/13631/24 повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги в порядку, встановлено статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                           А. Ю. Бучик
                                                                                
                                                                                 Н.В. Коваленко  
Судді:                                                                                                      
                                                                                 С.Г. Стеценко