УХВАЛА

14 березня 2025 року 
м. Київ
справа №420/12382/24
адміністративне провадження № К/990/9039/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М., 
перевірив касаційну скаргу депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17   лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 до селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року депутат Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Т. Х., в якому просив: визнати протиправними дії Таїровського селищного голови Хасаєва Т. Х. щодо передачі права на ведення пленарного засідання 37-ї сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та фактичному на ній головуванні секретарю ради Орлову О. В., що відбулось 02 квітня 2024 року; зобов`язати Таїровського селищного голову утриматись від передання права на ведення подальших сесій Таїровської селищної ради та фактичному головуванню секретарю Таїровської селищної ради Орлову О. В. у присутності Таїровського селищного голови.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, в позові відмовлено. 
27 лютого 2025 року депутат Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.
Предметом спору у цій справі є дії голови селищної ради щодо порядку ведення пленарного засідання чергової сесії.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України   не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Порядок розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження, визначений Главою 10 КАС України.
Так, частинами  першою - другою статті 257 КАС України установлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року розгляд цієї справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судом касаційної інстанції не встановлено.
Верховний Суд відхиляє аргументи заявника, з посиланням на підпункт «в» (справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), так як ОСОБА_1 , указуючи про відсутність висновку Верховного Суду, не навів належного обґрунтування, що свідчить про те, що розгляд цієї справи становить значний суспільний інтерес. Так, наявність «суспільного інтересу», як обставини, що може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от: суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій); інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій).
Водночас аргументи заявника зводяться до його статусу, як депутата, з посиланням на делеговані йому виборцями повноваження та незгоди з порядком проведенням пленарної сесії, що за відсутності належного обгрунтування, є оціночним судженням. Отже, такі доводи є загальними та не свідчать про винятковість цієї справи. Крім того, вирішуючи такі спори, суди надають правову оцінку в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку. Водночас ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував чим ця справа є особливою, а лише навів загальні посилання на обов`язок депутата брати участь у пленарних засіданнях та вживати заходів у випадках допущення порушень процедури. 
Аналіз мотивів касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про наявність підстав для відкриття провадження у справі за підпунктом «в» частини п`ятої статті 328КАС України, так як заявником не наведено вмотивованих аргументів, що дозволили стверджувати, що формування Верховним Судом висновку щодо застосування певних норм у цій справі, буде мати вплив на права та інтереси спільноти з метою реалізації їхніх прав щодо певного суспільного блага.
Інші аргументи скарги зводяться до переоцінки доказів, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на відхилення Верховним Судом, зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 до селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
2.    Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    В.М. Соколов