ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року 
м. Київ
справа № 200/1767/24
адміністративне провадження № К/990/39455/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого суді                     Берназюка Я.О.,

суддів:                     Чиркіна С.М. та Шарапи В.М.,

при секретарі судового засідання                    Кірієнко Н.Є.,

за участю представниці позивача                                        Воронкової О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційному порядку адміністративну справу №200/1767/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року (прийняту у складі колегії: судді-доповідача Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.          У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління, відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії Управління щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02 вересня 2008 року №345-VI (далі - Закон №345-VI);
зобов`язати Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону №345-VI; 
2.          Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за частиною третьою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), не врахував норми Закону №345-VI, що призвело до отримання позивачем пенсії у меншому розмірі ніж передбачено законодавством. Крім того, в листі Управління від 22 січня 2024 року №0500-0202-8/6658 повідомлено позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії за нормами Закону №345-VI. Позивач вважає такі дії Управління протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування вимог статті 8 Закону №345-VI.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 17 травня 2022 року відповідно до вимог статті 8 Закону №345-VI в розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону №1058-IV.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
4.          Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону №345-VI) така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Виходячи з положень наведеної норми, суд першої інстанції вказав, що до кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.
5.          Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
6.          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказав, що дія статті 8 Закону № 345-VI поширюється, зокрема, на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди. Водночас як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач працював повний робочий день під землею на посаді електрослюсаря (слюсар) з ремонту устаткування у ДП "Артемсіль", що не належить до підприємств, до видів діяльності яких не відноситься видобування вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд. Відтак, позивач не може вважатися працівником, що видобував вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих та озокеритних руд, працівником шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівником державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
7.          Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року і залишити в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року.
8.          На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено оскаржуване судове рішення з неправильним застосуванням положень статті 8 Закону №345-VI, статті 40 Закону №1058-IV, у зв`язку із цим зроблено необґрунтований висновок про те, що на позивача не поширюються положення статті 8 Закону №345-VI. 
9.          У касаційній скарзі позивач зазначає, що працював на посадах, які дають право на пільгову пенсію за Списком №1, а тому на нього поширюється дія положень Закону №345-VI.
10.          Скаржник також наводить висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 липня 2019 року у справі №345/3954/16-а та від 05 грудня 2019 року у справі №345/4462/16-а, у яких зазначено, що статтю 1 Закону №345-VI слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
11.          Касаційна скарга надійшла до суду 16 жовтня 2024 року.
12.          Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі №     200/1767/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
13.          Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні колегією у складі трьох суддів на 04 березня 2025 року о 14 годині 15 хвилин у приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5. Визнано обов`язковою явку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
14.          При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
15.          Від учасників справи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій. При цьому колегія суддів зазначає, що ухвалу Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року, згідно даних про доставку в кабінет Електронного Суду, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області отримано 29 жовтня 2024 року о 05:56. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
16.          Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджено ID-паспортом № НОМЕР_1 .
17.          11 квітня 2014 року позивач звернувся до Управління з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності (3 група).
18.          02 січня 2020 року ОСОБА_1 проведено перерахунок, в результаті якого його переведено з пенсії по інвалідності від загального захворювання на пільгову пенсію за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, що підтверджено протоколом про перерахунок пенсії від 08 січня 2020 року.
19.          Трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 підтверджено, що позивач з 03 листопада 1994 року по 2022 рік працював у ДП «Артемсіль» та виконував роботи з повним робочим днем під землею.
20.          Відповідно до довідки ДП «Артемсіль» від 07 лютого 2022 року №10/25-02-12 ОСОБА_1 з 12 травня 2007 року по 07 лютого 2022 року працював повний робочий день під землею на посаді електрослюсаря (слюсар) черговий з ремонту устаткування.
21.          Згідно з розрахунком РС-право судами установлено, що позивач має страховий стаж 31 рік 3 місяці 23 дні, пільговий стаж за списком №1 - 27 років .
22.          Відповідач листом від 22 січня 2024 року №0500-0202-8/6658 повідомив про те, що норма статті 8 Закону № 345-VI не поширюється на працівників по видобутку солі, тож для встановлення позивачу розміру пенсії, що відповідає 80% середньомісячної заробітної плати немає підстав. 
Позиція Верховного Суду
23.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначені     статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
24.          Згідно з положенням     частини четвертої статті 328 КАС України     підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
25.          Відповідно до     частин першої,     другої     та     третьої статті 242 КАС України     судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
26.          Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
27.          Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року відповідає, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.
28.          У статті 1, частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
29.          Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
30.          В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
31.          Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
32.          Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (в редакції на час звернення позивача з заявою) мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи в розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
33.          Статтею 8 Закону України № 345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
34.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пільгову пенсію за віком за Списком №     1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV. Вважаючи, що на нього, як на електрослюсаря з ремонту устаткування ДП «Артемсіль», поширюються положення Закону № 345-VI, звернувся до Управління із відповідним запитом.
35.          Однак, відповідач листом від 22 січня 2024 року №0500-0202-8/6658 повідомив про те, що норма статті 8 Закону № 345-VI не поширюється на працівників по видобутку солі, тож для встановлення позивачу розміру пенсії, що відповідає 80% середньомісячної заробітної плати, згідно положень цього Закону, немає підстав.
36.          В оскаржуваному рішенні, суд апеляційної інстанції, аналізуючи наявність у позивача права на отримання пенсії з урахуванням положень Закону №     345-VI, вказав, що дія статті 8 Закону № 345-VI поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди. Крім того, наголосив, що згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ДП "Артемсіль" є добування солі, з огляду на це, зазначене підприємство не належить за своїм призначенням до тих, що видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди.
37.          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
38.          З преамбули Закону № 345-VI вбачається, що цей Закон спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.
39.          Відповідно до статті 1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.
40.          Тому, виходячи з положень наведеної норми, в контексті ключового питання, що виникло у цій справі, колегія суддів зазначає, що положеннями Закону № 345-VI чітко визначено коло осіб, які мають право на особливі умови праці та соціального захисту через специфіку своєї роботи. Це працівники, зайняті на надзвичайно шкідливих і важких роботах, пов`язаних з видобутком корисних копалин та обслуговуванням шахт, посади яких передбачені Списком №     1, а саме:
працівники, які видобувають корисні копалини (вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди);
працівники шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день;
працівники державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб у вугільній промисловості.
41.          Тобто, Закон №345-VI розмежовує три категорії працівників, що має логічне та правове обґрунтування, яке базується на рівні ризику, специфіці виконуваної роботи та необхідності диференційованого соціального захисту.
видобувачі корисних копалин: безпосередньо займаються видобутком вугілля, залізної руди, кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих, озокеритних руд, постійно перебуваючи у середовищі з підвищеною запиленістю, токсичністю, радіоактивним впливом, високою вологістю та температурою. Фізичне навантаження та контакт із небезпечними речовинами призводять до професійних захворювань, значного скорочення тривалості життя та підвищеного ризику нещасних випадків.
працівники шахтобудівних підприємств, зайняті на підземних роботах: на відміну від гірників, ці працівники не займаються безпосереднім видобутком корисних копалин, але виконують будівництво, укріплення та обслуговування шахт на гірничих підприємствах. Вони також працюють у підземних умовах, що супроводжуються ризиками обвалів, загазованості, високої вологості, температурних перепадів. Закон №345-VI включає їх до категорії захищених осіб, оскільки умови праці ідентичні до тих, у яких працюють гірники, а рівень небезпеки також є значним.
працівники державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб у вугільній промисловості: виконують аварійно-рятувальні роботи у разі виникнення надзвичайних ситуацій у шахтах, тобто працюють у найекстремальніших умовах, часто піддаючись впливу вибухонебезпечних газів, обвалів, пожеж та інших небезпек. Через критичну важливість їхньої роботи та високий рівень ризику для життя, держава також надає їм право на спеціальні соціальні гарантії та пільгову пенсію.
42.          Таким чином, Закон № 345-VI забезпечує диференційований соціальний захист осіб, чия професійна діяльність пов`язана з підвищеними ризиками, небезпечними умовами праці та негативним впливом на здоров`я. Розмежування цих категорій має правове обґрунтування, оскільки кожна з них виконує специфічні функції в гірничій промисловості, що відрізняються за рівнем ризику, характером роботи та умовами праці. 
43.          При цьому стаття 1 Закону №345-VI містить чітко визначений перелік корисних копалин, видобуток яких є підставою для визнання особи шахтарем у розумінні цього Закону. Зокрема, до таких корисних копалин відносяться:
вугілля;
залізна руда;
руди кольорових і рідкісних металів;
марганцеві руди;
уранові руди;
магнієві руди (солі калієво-магнієві та солі магнієві);
озокеритні руди.
Будь-які інші види корисних копалин, включаючи кам`яну сіль, не передбачені у зазначеному переліку. Тому діяльність підприємств, що займаються видобутком та переробкою солі, не належить до сфери регулювання цього Закону і не дає права працівникам таких підприємств на пільгове пенсійне забезпечення або інші спеціальні гарантії, встановлені для шахтарів.
44.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, не заперечується сторонами та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, позивач працював у ДП "Артемсіль" повний робочий день під землею на посаді електрослюсаря (слюсар) черговий з ремонту устаткування. 
45.          Також судами встановлено, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ДП «Артемсіль» відповідно до Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД) є добування солі (код КВЕД 08.93).
46.          Отже, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що ДП "Артемсіль" не належить до підприємств, що видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди.
47.          Суд також зазначає, що добування солі є окремою галуззю гірничодобувної промисловості, яка відрізняється від видобування корисних копалин металургійного чи паливного призначення. Виробничий процес на підприємстві «Артемсіль» передбачає розробку покладів кам`яної солі, її подрібнення, очищення, фасування та реалізацію споживачам. Така діяльність, за загальним правилом, не включає процеси видобутку та збагачення руд чорних, кольорових чи рідкісних металів, а також енергетичних мінералів, таких як вугілля чи уран.
48.          На цій підставі, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ДП «Артемсіль» не належить до категорії підприємств, що здійснюють видобуток залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солей калієво-магнієвих та солей магнієвих), озокериту чи вугілля і вважає обґрунтованим твердження цього суду про те, що на позивача як електрослюсаря з ремонту устаткування ДП «Артемсіль» не поширюються положення статті 8 Закону №345-VI.
49.          Таким чином доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статті 8 Закону №345-VI та статті 40 Закону №1058-IV не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення. 
50. Колегія суддів також бере до уваги те, що представниця позивача в судовому засіданні визнала, що ДП «Артемсіль» не є відноситься до підприємств що займаються шахтобудуванням, а також вказала, що довідка про стаж позивача, набутий на цьому підприємстві, видана з урахуванням положень пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» від 31 березня 1994 року №  202.
51.          Крім того, Суд також не враховує посилання ОСОБА_1 на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 липня 2019 року у справі №345/3954/16-а та від 05 грудня 2019 року у справі №345/4462/16-а, оскільки зазначені рішення були ухвалені в контексті інших правовідносин, які не мають безпосереднього зв`язку з діяльністю ДП «Артемсіль». На відміну від справи, рішення у якій оскаржується, у зазначених постановах Верховного Суду розглядався спір щодо застосування Закону №345-VI до працівників підприємств, які безпосередньо здійснюють видобуток корисних копалин, включених до переліку цього Закону. У даній справі позивач працював у галузі видобутку солі, яка не передбачена Законом №345-VI.
Більше того, у цих справах Верховний Суд не аналізував питання про те, чи відноситься добування кам`яної солі до передбачених Законом №345-VI підстав для визнання особи такою, на яку поширюються його положення.
При вирішенні спорів щодо права особи на отримання пільгової пенсії з урахуванням положень Закону № 345-VI визначальним критерієм є не лише факт роботи під землею, а й вид видобувної діяльності. Закон № 345-VI містить вичерпний перелік корисних копалин, на які поширюється його дія (вугілля, залізна руда, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві та озокеритні руди), і не охоплює видобуток кам`яної солі. Суд не може розширювати цей перелік або визнавати шахтарями осіб, які не займаються видобутком визначених у Законі №345-VI корисних копалин. Крім того, за положеннями цього Закону, працівники шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, мають право на пільгову пенсію лише за умови, що вони здійснюють роботи, пов`язані з безпосереднім будівництвом, укріпленням або обслуговуванням шахт, де видобуваються корисні копалини, а працівники державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб у вугільній промисловості - у разі виконання аварійно-рятувальних робіт під час надзвичайних ситуацій, що можуть виникати у шахтах.
52.          Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
54.          Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.
55.          Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваному судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
56.          Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                    С.М. Чиркін
                                                                                                               В.М. Шарапа