УХВАЛА

10 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 560/3924/24
адміністративне провадження № К/990/2163/25 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевірив касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 10 січня 2024 року №ПШ069325.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби з безпеки на транспорті від 10 січня 2024 року №ПШ069325 про застосування адміністративно-господарського штрафу. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992.40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 7570,00 грн.
14 січня 2025 року засобами поштового зв`язку Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у цій справі. 
Предметом спору у цій справі є правомірність постанови від 10 січня 2024 року №ПШ069325 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, скаржник за змістом поданої касаційної скарги, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано положення пункту 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) та не враховано висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17, від 14 грудня 2023 року у справі № 280/1426/20, від 21 грудня 2023 року у справі № 560/11763/22, від 23 січня 2020 року у справі №922/1124/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б. 
Як вказує скаржник, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4)    в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин тому, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду про те, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки у справі №820/4810/17 суд касаційної інстанції вказав, що порушення у застосуванні пункту 26 Порядку № 1567 щодо участі позивача у розгляді справи про накладення адміністративно-господарського штрафу, при розгляді цієї справи судами не оцінювалось і не встановлювалось, позаяк позивач не наводив таких аргументів ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі. У справах № 280/1426/20, №560/11763/22 було встановлено, що особи, щодо яких наклали адміністративно-господарський штраф, були попередньо повідомлені про розгляд справи стосовно них на відмінну від справи, в якій подана ця касаційна скарга. 
Водночас суд апеляційної інстанції, ухвалюючи протилежне від суду першої інстанції судове рішення встановив факт неповідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи органом правозастосування, оскільки зазначений на повідомленні індекс належить іншому населеному пукту, ніж той, у якому розташований позивач.
Верховний Суд наголошує, що довід скаржника з посиланням на вищевказані висновки Верховного Суду мав би місце при умові здійснення належного повідомлення особи, щодо якої накладено адміністративно-господарський штраф, водночас враховуючи вищезазначене, правовідносини у справах, на які посилається скаржник, та у справі, в якій подана ця касаційна скарга, є неподібними.  
Також Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на справи №922/1124/18, №911/3142/19, №913/879/17, №10/249-10/19, №24/260-23/52-б, оскільки ці справи розглядалися в порядку господарського судочинства, пункт 26 Порядку №1567 не застосовувався та, відповідно, висновки щодо цієї норми права не були сформовані. 
У справі №800/547/17 предметом спору було правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, у зв`язку з чим пункт 26 Порядку №1567 також не застосовувався та, відповідно, висновки щодо цієї норми права також не були сформовані.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції може бути переглянута судом касаційної інстанції на підставі пункту  1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - повернути особі, яка її подала.
2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	С.А. Уханенко