УХВАЛА

10 лютого 2025 року 
м. Київ
справа №520/1213/22
провадження № К/990/2994/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа - Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :
23 січня 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернулася до суду до Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа - Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Мін`юсту щодо не розгляду по суті заяв ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Мін`юсту щодо не розгляду по суті заяв ОСОБА_1 про надання матеріальних допомоги на вирішення соціально-побутових питань заяви від 12 жовтня 2021 року в частині погодження надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та зобов`язати розглянути по суті та зобов`язати погодити надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо ненадання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та невжиття належних заходів реагування на бездіяльність Мін`юсту з питання погодження даної допомоги на підставі заяв ОСОБА_1 про надання матеріальних допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;
- зобов`язати Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2020 рік на підставі заяви від 12 жовтня 2021 року та 06 липня 2020 року;
- зобов`язати Мін`юст розглянути по суті заяви ОСОБА_1 за 2021 рік та погодити надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до подання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09 вересня 2021 року;
- зобов`язати Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надати ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до подання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09 вересня 2021 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суд від 18 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Мін`юсту щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_1 від 07 вересня 2021 року та 12 жовтня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до подання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09 вересня 2021 року.
Зобов`язано Мін`юст розглянути заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2021 року та 12 жовтня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до подання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09 вересня 2021 року та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позову - відмовлено.
Не погодившись із зазначеними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, Міністерство юстиції України оскаржило їх у касаційному порядку.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що автор скарги зазначив як підстави касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, в обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження автор касаційної скарги покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції норми права без врахування висновку щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах викладених Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2023 року у справі № 460/10065/21 та від 12 серпня 2021 року у справі № 2а-8044/09/1370.
Однак, автор касаційної скарги не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які зазначив автор касаційної скарги.
Разом з цим автор касаційної скарги зазначає, що у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 460/10065/21 Верховним Судом вказано: «Беручи до уваги наведене та хронологію обставин цієї справи, оскільки постановою Верховного Суду у справі № 817/2166/16 скасовано постанову суду апеляційної інстанції про поновлення позивача на посаді, а рішення суду першої інстанції, який визнав правомірним його звільнення - залишено в силі, то рішення про поновлення на роботі втрачає свою силу, а працівник уважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, зокрема, у випадку цієї справи з 07 листопада 2016 року. Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 2а-8044/09/1370 за схожих спірних правовідносин. Так, у цій постанові Верховний Суд зауважив, що ключовим у цьому випадку для вирішення спору є відповідь на питання про правові наслідки скасування судового рішення про поновлення на роботі та зазначив, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення».
Відтак, у справі № 460/10065/21 Верховним Судом зроблено висновок, відповідно до якого, після ухвалення рішення про скасування судового рішення про поновлення на роботі, чинність наказу про поновлення втрачається, а трудові відносини, що були укладені відповідно до цього наказу, вважаються такими, що не відбулися. Вказаний висновок є аналогічним до висновків, зроблених у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 2а-8044/09/1370.
При цьому автор касаційної скарги також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо приписів Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року № 500, обмежившись його цитуванням.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, що мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Отже, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, ухвалені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 520/1213/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа - Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                      М. І. Смокович

Судді                                                                                          В. Е. Мацедонська

                                                                                          О. Р. Радишевська