УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
17 січня 2025 року 
м. Київ
справа №320/44042/24
адміністративне провадження № К/990/1076/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №320/44042/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області та ОСОБА_2 в Полтавській області, у якому просив:
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221485501:01:015:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 3221485501:01:015:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 01.10.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Не погодившись із цією ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 залишено без змін. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Дослідивши зміст касаційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судовчинства України (далі за текстом - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
У цій справі ОСОБА_1 у 2024 році оскаржує здійснення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3221485501:01:015:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Як було встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду у справи, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221485501:01:015:0099, яка є предметом спору, було зареєстровано за ОСОБА_2 22.09.2021. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №617/1315/15-ц зроблено висновок про те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оскаржуватися на предмет його законності, а вимоги про визнання такого рішення незаконним   - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на земельну ділянку), що виникло внаслідок і після реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень (пункт 40).
Для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду (пункт 49 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду).
На стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Рішення суб`єкта владних повноважень про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права. Допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі (пункти 59-60 постанови).
Вказаний підхід Великої Палати Верховного Суду щодо визначення юрисдикції спору залежно від моменту встановлення факту реалізації рішень суб`єкта владних повноважень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові Верховного Суду 23.08.2023 №810/2133/17, де визначалась юрисдикція спору про визнання нечинною та скасування державної реєстрації земельних ділянок.
Враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, яка є уповноваженою на вирішення юрисдикційних спорів, та Верховного Суду, колегія суддів констатує, що при розмежуванні юрисдикції спору важливим є момент реєстрації права власності на земельну ділянку.
У цій справі право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221485501:01:015:0099, яка є предметом спору, було зареєстровано за ОСОБА_2 22.09.2021, тоді як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження державної реєстрації цієї земельної ділянки у 2024 році. Тобто, на момент звернення до суду з цим позовом рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221485501:01:015:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вже було реалізовано і на його підставі виникло право власності у ОСОБА_2 .
Зважаючи на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій в цілому не суперечать наведеним правовим позиціям, то Верховний Суд погоджується із їх висновками про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, а не адміністративного. 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 20.04.2022 у справі 802/1840/18-а, зважаючи на таке.
У постанові Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 802/1840/18-а вирішувалося питання щодо правомірності рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей щодо реєстрації земельних ділянок площею 0.15 га та 0.0142 га, які розташовані за визначеною адресою у зв`язку з накладанням меж земельної ділянки (як стверджував позивач), яку фізична особа бажає отримати у власність, із земельною ділянкою, яка знаходиться у приватній власності іншої фізичної особи.
Проте Верховний Суд врахував те, що судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за третьою особою будь яке речове право на зазначені земельні ділянки не зареєстроване. Відтак, висновок суду апеляційної інстанції, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо правомірності рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей щодо реєстрації земельних ділянок площею 0.15 га та 0.0142 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з накладанням меж земельної ділянки, яку фізична особа бажає отримати у власність, із земельною ділянкою, яка знаходиться у приватній власності іншої фізичної особи не підтверджується матеріалами справи.
У вказаній постанові Верховний Суд застосував неодноразово сформований підхід до розмежування юрисдикції спору, проте інший результат вирішення справи № 802/1840/18-а залежав від оцінки доказів у вказаній справі. 
З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою треба відмовити на підставі пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України.
Керуючись статтею 328, пунктом 6 частини 1 статті 333 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №320/44042/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      А.А. Єзеров

Суддя                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                          О.П. Стародуб