УХВАЛА

06 січня 2025 року 
м. Київ

справа № 320/19388/23
адміністративне провадження № К/990/49685/24 
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року         
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року
у справі № 320/19388/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки у кількості 32 календарних днів у сумі 71426,24 грн;
- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, нарахувати та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки у кількості 32 календарних днів у сумі 71 426,24 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року, позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки.
Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 32 календарні дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник вказує, що Верховним Судом не сформульовано висновку щодо приписів статті 83 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про відпустки», з огляду на те, що нормами спеціального законодавства (пункт 95 Положення № 743) передбачено для осіб рядового і начальницького складу ДБР виплату компенсації виключно за відпустку, яка не використана в році звільнення.
Однак Суд неодноразово надавав висновок вказаним положенням нормативно-правових актів, Зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 380/16768/22,  від 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23, від 29 листопада 2024 року у справі №  560/19513/23.
Так у постанові Верховного Суду 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23 за касаційною скаргою   Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, зазначено, що з огляду на те, що спеціальне законодавство, яке регулює умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, не містить чіткої регламентації питання невикористаних днів відпустки за попередні роки, Верховний Суд підтримує застосування до спірних правовідносин норм загального трудового законодавства, зокрема КЗпП України та Закону №504/96-ВР.
З огляду на вище наведене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 320/19388/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В. Е. Мацедонська