УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

07 березня 2025 року 

м. Київ

справа №580/7369/24
адміністративне провадження № К/990/6261/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Стеценка С.Г., 

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року (колегія у складі суддів Грибан І.О., суддів Ключковича В.Ю., Кузьмишиної О.М.)
у справі № 580/7369/24
за позовом   ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області    
про  визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач, заявник, скаржник) та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФ України в Черкаській області), в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 19.06.2024 № 232450002758 щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Черкаській призначити позивачу пенсію за віком на підставі            ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.06.2024 із зарахуванням періоду його роботи з лютого по квітень 1984 року, період роботи з 20.09.1993 по 01.01.1996 на посаді водія І класу ТОВ «Янус Л.Т.Д.», період роботи з 19.03.2007 по 26.03.2012 на посаді водія військової частини НОМЕР_1 федеральної бюджетної установи в/ч НОМЕР_2 , період служби в ЗСУ з 01.03.2024 по 31.05.2024.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.08.2024 позов задоволено частково.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, заявивши водночас клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що з апеляційною скаргою до суду заявник вперше звернувся в межах строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), проте ухвалою суду скаргу було повернуто заявнику з мотивів не сплати судового збору. Вдруге ГУ ДПС в Хмельницькій області звернулося до суду у межах річного строку з дня прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Крім того, покликався на запровадження на території України воєнного стану.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 відмовлено ГУ ПФ України в Хмельницькій області у відкритті апеляційного провадження, зазначено, що заявником не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного ст. 295 КАС України та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.08.2024. 

17.02.2025 ГУ ПФ України в Хмельницькій області подало до Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник покликається на те, що пропуск строку на апеляційне оскарження відбувся з причини повернення йому первинної своєчасно поданої апеляційної скарги у зв`язку з несплатою судового збору, проте з повторною апеляційною скаргою орган Пенсійного фонду України звернувся по можливості у найкоротший строк. Відмовляючи у відкритті апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції не забезпечив право відповідача на апеляційне оскарження.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

За змістом норм ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення; у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження - з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу, а саме, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Тим часом безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що вперше ГУ ПФ України в Хмельницькій області звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції 30.09.2024, заявивши про відстрочення сплати судового збору. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст. 169 КАС України у зв`язку із недоданням до такої скарги документу про сплату судового збору, зі встановленням заявнику десятиденного строку для усунення зазначеного недоліку. Зазначений строк на усунення недоліків касаційної скарги був продовжений згідно з ухвалою апеляційного суду від 16.10.2024 до 25.10.2024.
Надалі Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31.10.2024, відмовивши у задоволенні клопотання відповідача з питання продовження строку для усунення недоліків й констатувавши факт неусунення таких у встановлений судом строк, повернув заявнику апеляційну скаргу. Вказана ухвала суду про повернення апеляційної скарги ГУ ПФ України в Хмельницькій області не була оскаржена.

17.12.2024 територіальний орган Пенсійного фонду України повторно звернувся із апеляційною скаргою, водночас порушивши питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, пропуск якого обґрунтовував обставинами тимчасової відсутності бюджетних коштів на цілі сплати судового збору та повернення у зв`язку із цим первинної своєчасної поданої апеляційної скарги через несплату судового збору.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалами від 25.12.2024, визнавши неповажними наведені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, відмовив у задоволенні вказаного клопотання й залишив апеляційну скаргу без руху, запропонувавши заявнику протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали навести інші поважні підстави пропуску строку звернення.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд керувався положеннями ч. 3 ст. 298 КАС України, відповідно до якої апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Разом з тим, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
ГУ ПФ України в Хмельницькій області подало до апеляційного суду заяву про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, умотивовану тим, що вдруге касаційна скарга подана у межах присічного річного строку з дня ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції; крім того, покликався на подію введення на території України воєнного стану.
Розглянувши подане клопотання, Шостий апеляційний адміністративний суд визнав неповажними наведені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, відмовив у його задоволенні та у відкритті апеляційного провадження, про що постановив ухвалу від 15.01.2025.

Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що періодичне подання державним органом апеляційних скарг без дотримання встановлених законом вимог щодо їх форми та змісту не є свідченням добросовісності скаржника щодо оскарження судового рішення та не вказує про те, що ним вживаються всі залежні від нього дії для оскарження такого рішення. А тому, як наслідок, посилання на право повторного подання скарги не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку та не є підставою для його поновлення.
Також сама по собі згадка про факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу. У цьому випадку заявник якраз не зазначив, які конкретні обставини зробили неможливим вчасне звернення із апеляційною скаргою, враховуючи те, що ситуація у м. Києві з квітня 2022 року була контрольована та органи державної влади працювали у штатному режимі.
Крім того, суд апеляційної інстанції відзначив, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Заявник, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі й щодо вчасного подання апеляційної скарги.
Таким чином, ГУ ПФ України в Хмельницькій області не навело та не довело наявність обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного ст. 295 КАС України та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, а тому причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у клопотанні не є поважними, що відповідно вказує на відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Таким чином, територіальний орган Пенсійного фонду України, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, та як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен був забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно форми та змісту апеляційної скарги й вчинити залежні від нього дії з використанням усіх наявних засобів та можливостей, передбачених законодавством.
Окрім цього, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ст. 44 КАС України, ч. 1 якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

У той же час та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19.
До того ж Верховний Суд у своїх постановах від 10.07.2018 у справі № 568/326/16-а, від 07.08.2018 у справі № 513/758/16-а, від 11.12.2018 у справі № 507/841/16-а, від 25.04.2019 у справі № 551/1024/16-а, від 14.05.2019 у справі № 802/1535/16-а, від 03.11.2022 у справі                    № 560/15534/21, від 28.11.2022 у справі № 560/10645/21, від 23.10.2023 у справі № 280/6435/22, від 26.09.2022 у справі № 560/403/22, від 03.11.2022 у справі № 560/15534/21, від 18.01.2023 у справі № 560/2836/22, від 31.01.2023 у справі № 380/4273/21, від 16.02.2023 у справі                           № 640/7964/21, від 28.02.2023 у справі № 400/6312/21, від 02.10.2024 у справі № 520/10306/2020 наголосив на тому, що: «Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.»;
« не є обґрунтованою підставою для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилання на неможливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги через відсутність коштів на рахунках. Верховний Суд зазначає, що відсутність та/або обмежене фінансування установи не може бути підставою як для звільнення його від сплати судового збору, так і для поновлення процесуального строку, встановленого законом.».    

Також у постановах від 28.09.2023 у справі № 280/6530/21 і від 02.10.2024 у справі № 520/10306/2020 касаційній суд щодо вказання скаржником у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження як поважної підстави пропуску строку на апеляційне оскарження запровадження воєнного стану в Україні зауважив таке: «Поважність підстав пропуску строку, в тому числі пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте лише сам факт запровадження воєнного стану не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги, зокрема для органу державної влади, без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої і другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Отже, в силу вимог закону, органи державної влади продовжують здійснювати свої повноваження в умовах воєнного стану.
У даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України не наведено жодних обґрунтованих мотивів та не надано належним і допустимих доказів, таких як зміна графіку роботи у зв`язку із запровадженням воєнного стану, припинення або збоїв у роботі інформаційно-комунікаційних систем, наявних програмно-технічних засобів і електроживлення будівлі на підтвердження того, що у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, скаржник не міг скористатися своїми процесуальними правами, зокрема щодо своєчасного подання апеляційної скарги у справі.».

Таким чином, Шостий апеляційний адміністративний суд, врахувавши вищевказані норми процесуального закону та висновки касаційного суду, обґрунтовано ухвалою від 15.01.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі п. 4 ч. 1                         ст. 299 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом п. 2 ч. 2 цієї ж статті Кодексу у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За викладених обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу ГУ ПФ України в Хмельницькій області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у справі № 580/7369/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена. 

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              В.М. Бевзенко

Суддя                                                                                                              С.Г. Стеценко