УХВАЛА

03 лютого 2025 року 
м. Київ

cправа №917/642/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури Лимара Володимира Леонідовича

на рішення Господарського суду Полтавської області (Мацко О.С.)
від 24.09.2024

та постанову Східного апеляційного господарського суду (Терещенко О.І., Тихий П.В., Плахов О.В.)
від 18.12.2024 (повний текст складений 23.12.2024)

у справі за позовом Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в особі: 1. Полтавської обласної військової адміністрації,
2. Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубним`ясо",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Акціонерне товариство "Українська залізниця",

про стягнення 1 011 885,27 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.          Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в особі Полтавської обласної військової адміністрації (далі - Позивач-1), Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Позивач-2) (разом - Позивачі) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубним`ясо" (далі - Відповідач) 1 011 885,27 грн, з них: 639 130,49 грн - пеня за несвоєчасну поставку товару, 334 406,95 грн - втрати від інфляції, 38 347,83 грн - три проценти річних.
2.          Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.09.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №917/642/24, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
3.          10 січня 2025 року Виконувач обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури Лимар Володимир Леонідович (далі - Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу (зареєстровано у Верховному Суді 13 січня 2025 року) на зазначені судові рішення, в якій просить:
- прийняти касаційну скаргу до розгляду та відкрити касаційне провадження у справі;
- рішення Господарського суду Полтавської області від 24.09.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №917/642/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі;
- здійснити перерозподіл судових витрат;
- стягнути з Відповідача судовий збір на користь Скаржника;
- справу розглянути за участю представника Офісу Генерального прокурора, про дату, час та результати розгляду касаційної скарги повідомити сторони, Харківську обласну прокуратуру та Офіс Генерального прокурора.
4.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
5.          У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України; зазначає про необхідність відступу від висновків щодо застосування норм права (статей 618, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.08.2024 у справі №917/1957/23, від 23.07.2024 у справі №909/532/23, від 09.09.2024 у справі №902/1372/23, щодо неможливості стягнення пені за несвоєчасну поставку товару до Державного бюджету України.
6.          За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
7.          Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
8.          Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено в розмірі 3 028 грн.
9.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
10.          Предметом позову в цій справі є стягнення 1 011 885,27 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік (500 х 3 028 грн = 1 514 00 грн).
11.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).
12.          При цьому тягар доказування покладається на Скаржника.
13.          Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України):
- щодо підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України - Верховним Судом, зокрема, підлягає вирішенню питання, на чию користь (до Державного бюджету чи на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця") має стягуватися нарахована пеня за порушення умов тристороннього договору поставки, укладеного саме на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України "Про деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" від 28.02.2022 №169, "Про деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану" від 02.03.2022 №185, "Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" від 03.03.2022 №193. Акціонерне товариство "Українська залізниця" є лише фактичним платником грошових коштів (платником грошових коштів, які виділялися державою для обласних військових адміністрацій у вигляді субвенцій). Спірні правовідносини мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є новими, проблемними, засадничими, що раніше ґрунтовно не досліджувалися (оскільки виникли суто у зв`язку з введенням на території України воєнного стану);
- щодо підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України - звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо укладання договорів за кошти державного бюджету та відповідальності за допущені порушення. Законне вирішення вказаного питання становить не тільки державний, але й суспільний інтерес. Використання коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу держави. Пред`явивши позов, прокурор мав на меті захист фінансових інтересів держави в особі Позивачів, пов`язаних із забезпеченням сплати пені до Державного бюджету за порушення строків постачання товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану. Перегляд справ цієї категорії Верховним Судом має принципове виняткове значення для прокурора як учасника судового процесу.
14.          Верховний Суд зауважує, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, яка реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).
15.          При цьому варто враховувати, що використання оціночних понять, як-то "фундаментальне значення", "суспільний інтерес", "виняткове значення", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо, не має викликати думку про наявність певних ризиків, адже, зважаючи на статус Верховного Суду, в окремих випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження належить до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд касаційних скарг покликаний насамперед забезпечувати єдність судової практики.
16.          Суд виходить з того, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник ставить на вирішення проблему, яка в разі відкриття касаційного провадження впливатиме на широке коло спорів, створюючи тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
17.          З огляду на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики з питань, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.
18.          Обґрунтовуючи наявність вказаних критеріїв, Скаржник зазначає:
- щодо кількісного критерію - правова проблема  наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;
- щодо якісного критерію - аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому, оскільки такі спори, а також питання зарахування коштів до бюджету є досить поширеними на даний час.
19.          Разом із тим Суд вважає, що наведені Скаржником доводи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Скаржник не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів кількісного і якісного вимірів наявності / відсутності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
20.          Верховний Суд, зокрема, в постанові від 23.07.2024 у справі №909/532/23, від висновків у якій пропонує відступити Скаржник, вже вирішив питання права, яке прокурор знову наводить у касаційній скарзі.
21.          Предметом спору в справі №909/532/23 було стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару до Державного бюджету України. За доводами прокурора, зазначена сума мала бути стягнута до Державного бюджету України на підставі частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України, оскільки такі кошти виділялися як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам.
22.          Під час касаційного розгляду справи №909/532/23 перед Верховним Судом постало питання, чи належить сплачувати штрафні санкції, стягнення яких передбачено договором на користь сторони такого договору, до доходів державного бюджету, як про це просив скаржник.
23.          Позов у справі №909/532/23, як і в цій справі (№917/642/24) подавався прокурором в інтересах державі в особі обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні повивачів, також було Акціонерне товариство "Українська залізниця".
24.          Верховний Суд, зважаючи на обставини справи №909/532/23, дійшов висновку, що доводи скаржника про необхідність стягнення пені саме до Державного бюджету України, а не на рахунок третьої особи (Акціонерного товариства "Українська залізниця"), є безпідставними.
25.          У справі, що переглядається (№917/642/24), сторони аналогічним чином погодили в договорі, що в разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником (Позивачем-2), постачальник (Відповідач)    сплачує пеню на зазначений у договорі рахунок платника (Акціонерне товариство "Укрзалізниця").
26.          Незгода Скаржника з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові 23.07.2024 у справі №909/532/23 та знайшов подальше підтвердження в інших справах (постанови від 09.08.2024 у справі №917/1957/23, від 09.09.2024 у справі №902/1372/23), сама по собі не доводить наявність випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
27.          Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій послалися на вказані висновки та застосували норми ЦК України з їх урахуванням.
28.          Щодо наявності значного суспільного інтересу та винятковості справи для Скаржника, Верховний Суд звертає увагу на таке.
29.          Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес", зокрема, необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має виняткове значення для усього суспільства, певної його частини, територіальних громад, об`єднань громадян тощо, до певної справи з огляду можливого впливу ухваленого в ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, що пов`язані із збереженням, примноженням, охороною й захистом соціальних цінностей, девальвація та / або втрата яких здатна спричинити істотний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.
30.          У свою чергу, надаючи оцінку "винятковості справи", суд досліджує мотиви, відповідно до яких сам учасник справи вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. При цьому термін "винятковий" означає ознаку предмета або явища, що полягає в її особливості, надзвичайності, виокремлення із загального правила.
31.          Аналізуючи доводи та аргументи Скаржника, Верховний Суд ураховує предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
32.          Верховний Суд дійшов висновку, що доводи Скаржника переважно обмежуються загальними вказівками на важливість відновлення законності при вирішенні питання щодо укладання договорів за кошти державного бюджету та відповідальності за допущені порушення, потребу захисту фінансових інтересів держави тощо. Натомість Скаржник не обґрунтовує, як розгляд цієї конкретної справи, зокрема в разі задоволення позову, вплине на забезпечення суспільного інтересу.
33.          Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту        2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.
34.          Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки воно вже реалізоване шляхом звернення до суду першої та апеляційної інстанцій.
35.          У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
36.          Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R (95) 5 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
37.          У цій справі касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій. Водночас Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду лише тому, що Скаржник вважає його незаконним. Настання відповідних наслідків у разі ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним (передбачуваним) процесом.
38.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.09.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №917/642/24, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури Лимара Володимира Леонідовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.09.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі №917/642/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    Н. Губенко

 І. Кондратова