ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року 
м. Київ

справа № 580/2402/23
адміністративне провадження № К/990/33757/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Стародуба О.П. та судді Стрелець Т.Г., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації
до ОСОБА_1 
про зобов`язання вчинити дії,
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування наказу у частині та про зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду у складі суддів Трофімової Л.В. від 09 квітня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., Ключковича В.Ю. від 06 серпня 2024 року
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У березні 2023 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Черкаська ОДА) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), у якому просив зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на умовах і в порядку, що визначені Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1768 (далі - Порядок № 1768), охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - «Житловий будинок кінця ХІХ ст.» (АДРЕСА_1), яка відповідно до наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 включена до Переліку щойно виявлених пам`яток архітектури.
2.          На обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначав, що відповідач не вживає заходів щодо утримання та приведення до належного стану зразка міщанської садибної забудови кінця ХІХ - початку ХХ століття та не виконав обов`язок з укладення охоронного договору з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА, яка відповідно до наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року            № 10/03-21 включена до переліку щойно виявлених пам`яток архітектури. 
Прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», на підтвердження підстав для представництва, скерувавши до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА запити від 20 липня 2022 року № 159-2036вих-22, від 30 січня 2023 року № 54-166-563вих-22 та від 03 березня 2023 року № 54-166-1271вих-23 про надання інформації про вжиті заходи щодо збереження пам`ятки архітектури, зокрема, щодо звернення до суду з вимогами про укладення охоронного договору, які Управління проігнорувало. 
3.           ОСОБА_1 не визнала позов та зазначала, що Прокурор не запропонував редакції охоронного договору та його істотних умов; не надав докази того, що Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА вживало заходів для притягнення її до відповідальності за ухилення від укладення договору.     
4.          У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА про визнання протиправним та скасування наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 «Про затвердження переліку щойно виявлених пам`яток архітектури» в частині включення до нововиявлених об`єктів пам`яток архітектури «Будинок» ХІХ століття під номером 66 в Додатку цього наказу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
5.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що станом на 19 квітня    2023 року зазначений будинок не був занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а облікова документація - не була направлена до Міністерства культури та інформаційної політики України у встановленому законодавством порядку.  
Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА не виготовило облікову картку, не склало коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану будинку; не виносило на розгляд Консультативної ради питання про автентичність будинку, а також його впливу на розвиток культури, архітектури, містобудування, мистецтва певного населеного пункту чи регіону, або пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю видатних людей певного населеного пункту чи регіону, або є творами відомих архітекторів або інших митців, або є культурною спадщиною національної меншини чи регіональної етнічної групи; не виконало наказ Міністерства культури України від 27 червня 2019 року «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини» та не подало спірний будинок у відомостях про перелік пам`яток культурної спадщини на території Черкаської обласної державної адміністрації; не проінформувало про взяття будинку на державний облік. 
6.          Прокурор у поясненнях на відзив ОСОБА_1 вказував, що факт визнання об`єкта пам`яткою місцевого значення підтверджується наказом Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 «Про затвердження переліку щойно виявлених пам`яток архітектури», який залишається чинним, і саме власник об`єкта культурної спадщини має ініціювати укладення охоронного договору. 
7.          У відзиві (поясненнях) на зустрічний позов Прокурор зазначав, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з позовом; спірний об`єкт культурної спадщини взято на облік відповідно до Відомостей до складання Державного реєстру національного культурного надбання, розробленого інститутом «Укрпроектреставрація» на замовлення Міністерства України у справах будівництва і архітектури у 1993 році до набрання чинності Законом України від 08 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-III) та до вирішення питання про його включення (невключення) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України підлягає охороні відповідно до пункту 3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону № 1805-III та пункту 4 цього ж розділу у редакції від 16 грудня 2004 року. 
8.          Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА у пояснення на зустрічний позов ОСОБА_1 вказувало, що облікова документація на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини не виготовлялася у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, що не є підставою для втрати об`єктом статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини.  
9.           ОСОБА_1 у відповіді на пояснення Прокурора, зазначала, що дізналася про статус будинку з сайту Черкаської обласної прокуратури; житлова будівля на АДРЕСА_1 не була включена до списків пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР від 13 липня 1978 року № 3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», а тому на неї не поширюється дія пункту 3  розділу Х «Прикінцеві положення» Закону № 1805-III.
10.          Прокурор у додаткових поясненнях на зустрічний позов звертав увагу на те, що станом на день видачі оскаржуваного ОСОБА_1  наказу Порядок визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1760 (далі - Порядок № 1760), не регулював питання щодо надання об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини та не вимагав виготовлення на такий об`єкт облікової документації.
11.          Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 13 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову та задовольнив позов заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА.
12.          Верховний Суд постановою від 12 грудня 2023 року скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду справи про оскарження нормативно-правового акта у порядку, визначеному статтями 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
13.          Черкаський окружний адміністративний суд ухвалою від 04 січня 2024 року  залишив позовну заяву та зустрічний позов без руху; зобов`язав учасників справи протягом п`яти днів надати докази офіційного оприлюднення наказу від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 та обґрунтування порушеного права і нормативних актів, які були порушені; надати інформацію про державну реєстрацію суб`єкта владних повноважень (правонаступника), доказів протиправності наказу, обґрунтування способу захисту та клопотання про залучення третіх осіб; надати інформацію про наявність або відсутність електронних кабінетів в учасників справи; обґрунтувати вимоги з урахуванням висловленої Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2023 року у справі № 580/2402/23 правової позиції; надати докази порушення прав            ОСОБА_1 .
14.          Прокурор подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій, зокрема зазначав, що укладення охоронюваного договору є обов`язком власника об`єкта культурної спадщини; ОСОБА_1 протягом місяця після отримання у власність спірного нерухомого майна повинна була не пізніше як через місяць укласти охоронний договір; забезпечення охорони пам`яток не пов`язано з виготовленням облікової документації на об`єкти культурної спадщини; на момент видання оскаржуваного наказу порядок визначення статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини не передбачав виготовлення облікової документації.
15.           ОСОБА_1 зазначала, що приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу 22 січня 2024 року відмовив в розпорядженні спірним нерухомим майном у зв`язку з прийняттям Службою охорони культурної спадщини Черкаської ОДА наказу від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 та покликалася на недотримання уповноваженим органом процедури внесення щойно виявлених об`єктів культурної спадщини до відповідного переліку. 
16.          Черкаський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 січня 2024 року відкрив провадження у справі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
17.          Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 09 квітня 2024 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову; зобов`язав ОСОБА_1 упродовж одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА охоронний договір на об`єкт культурної спадщини «Житловий будинок кінця ХІХ ст.» ( АДРЕСА_1 ), що відповідно до наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21 включений у додаток до наказу за  № 66  Переліку щойно виявлених пам`яток архітектури. 
18.          Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що оскаржуваний наказ прийнятий до визначення єдиної системи обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів відповідно до наказу Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини», відповідачка не підтвердила документально звернення до органів охорони культурної спадщини щодо використання та/або розпорядження житловим будинком, тому у задоволенні зустрічного позову потрібно відмовити за недоведеності порушення прав ОСОБА_1 на час прийняття оскаржуваного наказу та звернення до суду із зустрічним позовом. Водночас суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 зобов`язана укласти охоронний договір стосовно щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
19.          Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 06 серпня 2024 року змінив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року в частині мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ; в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року залишив без змін.
20.          Суд апеляційної інстанції виходив з того, що складання облікових документів, відбувається вже після затвердження відповідним органом охорони культурної спадщини Переліку об`єктів культурної спадщини; оскаржуваний наказ Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА може порушувати права власника щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, водночас ОСОБА_1 не спростувала і не надала доказів того, що «Будинок» XIX століття, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не має історичної та культурної цінності, а отже, не підлягає охороні. Також апеляційний суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 січня 2023 року у справі   № 826/10888/18, від 02 травня 2023 року у справі № 460/1864/20 та від 23 листопада 2023 року у справі № 580/3881/20.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21.          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,   ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
22.          Прокурор подав відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
23.           ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статті 14 Закону № 1805-III, пунктів 9, 12 Інструкції про порядок обліку, забезпечення збереження, утримання, використання і реставрації нерухомих пам`ятників історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 13 травня 1986 року № 203 (далі - Інструкція № 203), та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 травня 2023 року у справі № 460/1864/20, від 08 травня 2023 року у справі      № 640/28045/20, від 23 листопада 2023 року у справі № 580/3881/20.
Скаржниця вважає, що непроведення уповноваженими органами обов`язкової експертизи та нескладання облікової документації позбавило її можливості перевірити історичну й культурну цінність об`єкта архітектури, а також критерії, за якими цьому об`єкту було присвоєно статус щойно виявленої пам`ятки архітектури.
24.          Прокурор у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що зустрічний позов має явно надуманий характер, а також наголосив, що Закон № 1805-III та Порядок № 1768 не пов`язують охоронні заходи щодо пам`яток із необхідністю виготовлення облікової документації на такі об`єкти; цитує мотиви постанови суду апеляційної інстанції, зокрема, покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18, від 02 травня 2023 року у справі № 460/1864/20 та від 23 листопада 2023 року у справі № 580/3881/20.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ 
25.           ОСОБА_1 28  серпня 2024 року подала касаційну скаргу.
26.          Верховний Суд ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі.
27.          Прокурор 20 вересня 2024 року подав відзив на касаційну скаргу.
28.          Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, отримавши копію ухвали про відкриття касаційного провадження 16 вересня     2024 року, а Служба охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації - 23 вересня 2024 року, не скористалися правом подати відзиви на касаційну скаргу.
29.          Верховний Суд ухвалою від 25 лютого 2025 року відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання судового рішення; призначив справу до розгляду у письмовому провадженні за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи з 26 лютого 2025 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
30.          Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що Служба охорони культурної спадщини Черкаської ОДА прийняла наказ від 23 листопада   2010 року № 10/03-21, яким затвердила Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, пунктом 66 якого житловий будинок кінця ХІХ століття на АДРЕСА_1 є щойно виявленим об`єктом культурної спадщини. 
31.           01 липня 2014 року ОСОБА_2 продав зазначений будинок ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталією Василівною, зареєстрованим в реєстрі за № 4664.
32.           10 лютого 2023 року Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА листом № 02/01-02.03-08/80/02/01-02.03-08/3366 повідомило Черкаську окружну прокуратуру, що звернень щодо укладення охоронного договору на житловий будинок кінця ХІХ століття за адресою: АДРЕСА_1, не надходило.
33.           27 квітня та 04 травня 2023 року Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 повідомило листами, що облікова документація на житловий будинок кінця ХІХ століття за адресою: АДРЕСА_1, не була розроблена, а включення об`єкта нерухомості до Переліку ґрунтувалося на відомостях, поданих для складання реєстру національного культурного надбання.
34.           14 червня 2022 року приватна організація «Український інститут культурного надбання» у відповідь на запит Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА листом № 14/06 повідомила, що внесення змін до Переліку можливе лише після проходження відповідної процедури згідно з Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженим наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158.
35.           22 січня 2024 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Миколенко Інна Миколаївна, розглянувши документи від ОСОБА_1 про укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки № 7110136400:01:001:0030, постановою № 12/01-16 відмовила у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на наявність наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 23 листопада 2010 року       № 10/03-21 «Про затвердження переліку щойно виявлених пам`яток архітектури» та ненадання заявницею погодження уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
36.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Верховний Суд виходить з такого.
37.          Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
38.          Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
39.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40.          Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
41.          Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є  частково обґрунтованими з огляду на таке.
42.          Конституція України у статті 54 проголошує, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
43.          При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Основного Закону).
44.          Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон № 1805-III, який в абзаці третьому статті 1 (у редакції, чинній до 05 лютого        2011 року) наводив визначення «об`єкт культурної спадщини» як визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; в абзаці шостому статті 1 (у редакції, чинній до 03 серпня           2017 року) визначав «пам`ятку  культурної  спадщини» як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток  України; в абзаці двадцять другому статті 1 трактував «щойно виявлений об`єкт культурної спадщини» як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
45.          Виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини (абзац чотирнадцятий статті 1 Закон № 1805-III).
46.          Тобто, станом на 23 листопада 2010 року для того, щоб об`єкт набув статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, орган охорони культурної спадщини мав провести науково-дослідні та пошукові роботи, щоб визначити наявність і культурну цінність цього об`єкта, та внести його до Переліку таких об`єктів своїм рішенням.
47.          До 23 квітня 2013 року порядок внесення щойно виявлених об`єктів до Переліку об`єктів  культурної спадщини регулювався Інструкцією № 203 із змінами згідно з наказом Міністерства культури і мистецтв України, Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13 травня 2004 року № 295/104 «Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини» (далі - Наказ № 295/104).
48.          Пунктом 12 Інструкції № 203 визначалося, що при отриманні відомостей про виявлення об`єктів, що становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність, державні органи охорони пам`яток організують проведення експертизи. У разі встановлення їх культурної цінності вказані об`єкти реєструються в Переліках щойно виявлених об`єктів, які мають історичну, наукову або іншу культурну цінність. 
Для проведення експертизи державні органи охорони пам`яток залучають спеціалістів науково-дослідних і проектних організацій, товариств охорони пам`ятників історії і культури, інших спеціалізованих організацій.
"Перелік щойно виявлених об`єктів" містить коротку характеристику кожного об`єкта, що реєструється, а також висновок експертизи про можливість визнання цього об`єкта пам`яткою історії і культури.  
49.          Частиною першою статті 13 Закону № 1805-III у редакції, чинній до 03 серпня 2017 року, було визначено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
50.          Частиною першою статті 14 Закону № 1805-III у редакції, чинній до 05 лютого 2011 року, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
51.          Частиною другою статті 14 Закону № 1805-III у редакції, чинній до 05 лютого 2011 року, передбачалося, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
52.          Отже, до 23 квітня 2013 року щойно виявлений об`єкт культурної спадщини набував охоронний  правовий статус пам`ятки після включення об`єкта до Переліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого рішенням відповідно органу охорони культурної спадщини. 
53.          Пунктом 1 Порядку № 1760 у редакції, чинній до 14 вересня 2016 року, передбачалося, що об`єкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів національного значення або за рішенням відповідного центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини - щодо об`єктів місцевого значення.
54.          Відповідно до пункту 2 Порядку № 1760 на кожний об`єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в цьому органі.
Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається.
55.          Аналогічні положення містилися у пункті 14 Інструкції № 203, який передбачав, що органи охорони пам`яток організовують обстеження та вивчення включених в Список нововиявлених об`єктів, складання на них облікових документів.
56.          Таким чином, до 23 квітня 2013 року облікова документація на кожний щойно виявлений об`єкт культурної спадщини розробляється за формою, передбаченою Наказом № 295/104, після внесення об`єкта до Переліку об`єктів культурної спадщини. 
57.          З огляду на це, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи   ОСОБА_1 щодо нескладання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини як підстави визнавати протиправним наказ Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21.
58.          Проте Верховний Суд наголошує, що у справах про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення їх правомірності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть слугувати доказами у справі (частина друга статті 78 КАС України).
59.          Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції не мав підстав покладати на        ОСОБА_1 обов`язок спростовувати та надавати докази того, що «Будинок» XIX століття, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не становить історичної та культурної цінності.
60.          Також суд апеляційної інстанції не здійснив перевірку дотримання Службою охорони культурної спадщини Черкаської ОДА процедури віднесення зазначеного будинку до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини та включення його 23 липня 2010 року до Переліку об`єктів культурної спадщини; не з`ясував, чи проводилися науково-дослідні роботи, щоб визначити наявність і культурну цінність об`єкта, чи проводилася експертиза про можливість визнання цього об`єкта пам`яткою історії і культури відповідно до вимог пункту 12 Інструкції        № 203.  
61.          Пославшись на висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 18 січня    2023 року у справі № 826/10888/18, суд апеляційної інстанції не навів мотивів відхилення наведених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводів стосовно недотримання органом охорони культурної спадщини процедури внесення об`єкту до Переліку об`єктів культурної спадщини, непроведення експертизи та відсутності відомостей, що дозволяють віднести належну їй будівлю до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Апеляційний суд не перевірив дотримання процедури під час прийняття Службою охорони культурної спадщини Черкаської ОДА наказу від 23 листопада 2010 року № 10/03-21; не дослідив, зокрема, чи була проведена відповідна експертиза, як того вимагає пункт 12 Інструкції № 203, чи було залучено спеціалістів науково-дослідних та проєктних організацій для складання висновку про визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності будівлі. У разі наявності процедурних порушень суд мав з`ясувати їх характер та вплив на правомірність акта, і наслідки дефектної процедури на прийняття рішення.
62.          Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову. 
63.          Верховний Суд не перевіряє правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, оскільки вирішення позову Прокурора залежить від підтвердження судом правомірності наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23 листопада 2010 року № 10/03-21. У разі встановлення таких обставин, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини набуває охоронний статус та власник такого об`єкту зобов`язаний укласти охоронний договір відповідно до частини першої статті 23 Закону № 1805-III.
64.          Відповідно до статей 47, 177 та 178 КАС України зустрічний позов в адміністративному судочинстві є процесуальним інструментом, який надає відповідачу, який не є суб`єктом владних повноважень, можливість захистити свої права та інтереси шляхом подання самостійної позовної вимоги, що безпосередньо пов`язана з первісним позовом. Основною метою зустрічного позову є або повне чи часткове виключення задоволення первісного позову, або встановлення нових правовідносин між сторонами, що обґрунтовує доцільність їхнього спільного розгляду.
65.          Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
66.          У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а тому не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
67.          Аналогічні застереження містяться у Рекомендаціях R(95)5 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та покращення функціонування систем та процедур оскарження судових рішень від 7 лютого 1995 року (Recommendation R(95)5 concerning the introduction and improvement of the functioning of appeal systems and procedures in civil and commercial cases). Зокрема, у пункті «g» статті 7 Рекомендацій R(95)5 зазначено, що у суді третьої (касаційної) інстанції не можна представляти нові факти та нові докази.
68.          Відсутність процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення у справі.
69.          Разом з тим, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для застосування у цій справі висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі                   № 460/1864/20, від 08 травня 2023 року у справі № 640/28045/20, від 23 листопада 2023 року у справі № 580/3881/20, які були сформовані за іншого правового регулювання, а саме, стосувалися тлумачення застосування Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158, який не регулює спірні правовідносини.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70.          Відповідно до частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо, зокрема, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
71.          Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
72.          З огляду на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права і таке порушення не стосується розгляду спору судом першої інстанції, Суд вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного  суду від 06 серпня 2024 року скасувати, а справу - направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
73.          Оскільки Суд не ухвалює нового рішення та повертає справу на новий розгляд, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року скасувати, а справу № 580/2402/23 направити до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                           Я.О. Берназюк

Судді:                                        Т.Г. Стрелець

                                                                                                              О.П. Стародуб