УХВАЛА

07 січня 2025 року 

м. Київ

справа №280/4470/24

адміністративне провадження № К/990/49404/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі № 280/4470/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (лист від 02.05.2024 № 08-04/2579) про відмову у видачі та надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 у відповідності до вимог частини другої статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", обчисливши розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці: з 01.01.2021 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 гривень; з 01.01.2022 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 гривень, з 01.01.2023 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривень, та з 01.01.2024 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 гривні;
зобов`язати відповідача направити позивачу та надіслати до третьої особи довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом:
на 01.01.2021 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та абзацу 4 статті 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про державний бюджет України на 2021 рік", з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 гривень;
на 01.01.2022 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та абзацу 4 статті 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про державний бюджет України на 2022 рік", з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 гривня;
на 01.01.2023 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та абзацу 4 статті 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX "Про державний бюджет України на 2023 рік", з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні .
на 01.01.2024 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та абзацу 4 статті 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX "Про державний бюджет України на 2024 рік», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2024 відкрито провадження у цій справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2024, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024, позов задоволено.
20.12.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, в якій скаржник просить скасувати: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 та прийняти нову постанову, якою направити справу до Запорізького окружного адміністративного суду на новий розгляд.
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункту 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).
Скаржник вважає, що наявна необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у справах, правовідносини у яких є подібними правовідносинам в адміністративній справі № 280/4470/24, а саме - у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі 240/44080/21.
По суті спірних правовідносин скаржник зазначає, Закон України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум» не встановлює заборони на затвердження інших розмірів прожиткового мінімуму, ніж визначено у частині другій статті 1 вищевказаного Закону, оскільки його норма зазначає лише про основні види соціальних та демографічних груп. Тобто, перелік соціальних та демографічних груп, наведений у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», не є вичерпним.
Окрім того Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX та «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX обсяг видатків за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» на 2021-2024 роки був затверджений у розмірі, який дозволяв виплачувати суддівську винагороду виходячи з базового посадового окладу судді, розрахованого на підставі саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2 102 грн), а не іншої розрахункової величини.
Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд приходить до наступного висновку.
У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд вважає, що скаржник не довів наявність підстав, вказаних у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у цій справі.
Водночас, щодо використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, при обчисленні суддівської винагороди Верховний Суд у постановах від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21, від 21.03.2024 у справі №620/4971/23, від 12.09.2024 у справі № 580/2522/24 сформував наступний правовий висновок:
«…Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».».
Отже скаржником не доведено також існування у спірному випадку підстави касаційного оскарження судових рішень, визначеної пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому що правовий висновок, викладений у справі №240/44080/21 підтриманий подальшими постановами Верховного Суду.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі № 280/4470/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач:                                                                       С.М. Чиркін

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                    А.Ю. Бучик