ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2025 року 
м. Київ
cправа №  917/2138/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючої, суддів: Губенко Н. М., Кондратової І. Д.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.,
за участю представників: 
позивача - Костюченка П. О.,
третьої особи - 1 - Сови В. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1  
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024
(головуюча Радіонова О. О., судді: Мартюхіна Н. О., Істоміна О. А.)
у справі № 917/2138/23
за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 ,
про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу, поновлення на посаді директора.
Короткий зміст позовних вимог 
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" (далі - Товариство) про визнання недійсними рішень загальних зборів Товариства від 15.08.2023, оформлених протоколом № 07/23; скасування реєстраційної дії/запису від 17.08.2023 № 10057010700300003248 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстр) про державну реєстрацію змін відомостей про Товариство, вчиненої на підставі оскаржуваного рішення загальних зборів Товариства; поновлення ОСОБА_1 на посаді директора з 16.08.2023.
2.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на порушення його прав на тій підставі, що загальні збори учасників Товариства не приймали рішення про припинення його повноважень, позаяк у призначену дату - 15.08.2023 вони не проводилися. Учасник Товариства ОСОБА_2 не дотримався процедури скликання загальних зборів, тоді як підписав протокол загальних зборів учасників від 15.08.2023 № 07/23 із зазначенням у ньому рішень, які загальні збори не приймали, інформація про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення зборів не відповідає дійсності.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3.           ОСОБА_1 призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Червонозаводське бурякогосподарство", яке 02.03.2016 перейменовано у Товариство (рішення загальних зборів засновників від 15.12.2006, оформлене протоколом №   18).
4.           22.06.2022 загальні збори учасників Товариства затвердили Статут у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (протокол №   6/22). 
5.          Відповідно до пункту 9.1 Статуту органами управління товариства є загальні збори учасників та одноосібний виконавчий орган директор.
6.          Згідно з пунктами 9.2.1, 9.2.2, 9.2.4 Статуту кожен учасник Товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник Товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі Товариства. Загальні збори учасників Товариства можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства. 
7.          Відповідно до підпункту 6 пункту 9.2.5 Статуту до компетенції загальних зборів учасників належать обрання директора та встановлення розміру винагороди, звільнення з посади директора.
8.          Згідно з пунктом 9.2.7 Статуту загальні збори учасників скликаються: з ініціативи директора; на вимогу учасника або учасників Товариства, які на день подання вимоги у сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу Товариства.
9.          У пункті 9.2.11 Статуту визначено, що вимога про скликання загальних зборів учасників з ініціативи учасників Товариства подається директору і повинна містити інформацію про розмір часток у статутному капіталі товариства, що належать таким учасникам.
10.          Відповідно до пункту 9.2.16 Статуту загальні збори учасників Товариства можуть прийняти рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, установлених Законом та Статутом Товариства щодо порядку скликання загальних зборів учасників та щодо повідомлень, якщо у них взяли участь усі учасники Товариства та надали згоду на розгляд таких питань.
11.          Положеннями пункту 9.2.17 Статуту передбачено, що загальні збори учасників скликаються директором. Директор скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства (пункт 9.2.18 Статуту). Директор зобов`язаний повідомити учасників Товариства не менше ніж за 10 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників (пункт 9.2.19 Статуту). Повідомлення надсилається поштовим відправленням з описом вкладення (пункт 9.2.20 Статуту). У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до Статуту Товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін (пункт 9.2.21 Статуту).
12.          Відповідно до пункту 9.2.29-9.2.31 Статуту учасники Товариства беруть участь у загальних зборах учасників особисто або через своїх представників. Загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників Товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного або може проводитись в режимі відеоконференції, що дозволяє бачити та чути всіх учасників загальних зборів учасників одночасно. На загальних зборах учасників ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник Товариства, який взяв участь в загальних зборах учасників, може підписати протокол.
13.          Рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням (пункт 9.2.35 Статуту). Рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників Товариства, які мають право голосу з відповідних питань (пункт 9.2.38 Статуту).
14.          Учасниками Товариства є фізичні особи громадяни України: ОСОБА_2 , який володіє часткою 70 % у статутному капіталі, ОСОБА_4 із часткою 20 % у статутному капіталі та ОСОБА_5 , котрому належить частка 10 % у статутному капіталі.
14.08.2023          проведені загальні збори учасників Товариства, присутнім на них був ОСОБА_2 , який володіє 70 % голосів учасників Товариства, інші учасники не з`явилися, про дату, час і місце проведення повідомлені належним чином. Повноваження Голови загальних зборів виконував ОСОБА_2 . Запрошувалися директор ОСОБА_1 і кандидат на посаду директора ОСОБА_3 . 
15.          На цих загальних зборах прийняті рішення про припинення повноважень директора Товариства ОСОБА_1 з 15.08.2023 та призначення на цю посаду ОСОБА_3 з 16.08.2023, а також про реєстрацію відповідних змін у реєстрі.
16.           14.09.2023 на підставі прийнятих загальними зборами рішень директор Товариства ОСОБА_3 видав наказ № 48-к про звільнення ОСОБА_1 унаслідок вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП України).
17.           01.11.2023 директор Товариства ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про прийняте загальними зборами рішення, додавши наказ і його трудову книжку.
18.           ОСОБА_1 не згоден із цим рішенням загальних зборів, тому звернувся з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
19.           07.05.2024 Господарський суд Полтавської області ухвалив рішення про задоволення позову повністю на тій підставі, що орган управління загальними зборами Товариства не дотримався процедури ухвалення рішення і, як наслідок, порушені права ОСОБА_1 на виконання ним обов`язків директора Товариства, адже на підставі оскаржуваного рішення загальних зборів Товариства його звільнено з цієї посади. Зауважив на тому, що позовна вимога про поновлення з 16.08.2023 ОСОБА_1 на посаді директора Товариства є ефективним способом захисту його прав. Позовну вимогу про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу суд задовольнив на підставі пункту 2 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" як похідну від задоволеної позовної вимоги про визнання недійсними оскаржуваних рішень загальних зборів Товариства.
20.           16.09.2024 Східний апеляційний господарський суд прийняв постанову про скасування цього рішення й ухвалив нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його вимог про визнання недійсними оскаржуваних рішень загальних зборів Товариства та скасування оскаржуваної реєстраційної дії/запису, тоді як на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) закрив провадження стосовно вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на посаді директора Товариства, оскільки такий спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства. 
21.          Мотивував тим, що ОСОБА_1 не є учасником Товариства, йому не належать корпоративні права, він лише перебував на посаді директора цього Товариства (був найманим працівником), а тому не має права оскаржувати рішення загальних зборів Товариства. Питання щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства також не можуть визнаватися порушенням прав ОСОБА_1 , який не є учасником (акціонером, членом) Товариства. Вимога про оскарження рішення загальних зборів Товариства не призведе до поновлення його прав, а отже, позивач обрав неефективний спосіб захисту.
22.          Виснувавши про те, що права ОСОБА_1 оспорюваним рішенням загальних зборів учасників Товариства не порушені, суд не знайшов підстав для задоволення похідної позовної вимоги про скасування реєстраційної дії/запису у реєстрі про державну реєстрацію змін відомостей про Товариство.
23.          Зауважив на тому, що вимога про поновлення ОСОБА_1 на роботі є спором між ним і Товариством не з корпоративних відносин, а з трудових відносин посадової особи Товариства, а тому має розглядатися у порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
24.           ОСОБА_1 оскаржив постанову апеляційного господарського суду і в касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.
25.          Підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначив пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.
26.          Скаржник вважає, що апеляційний господарський суд неправильно застосував норми:
-          статті 99 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункту 7 частини другої, третьої статті 30 та частини дванадцятої, тринадцятої статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №   127/27466/20 та постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №   910/1748/22; 
-          пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, частини третьої статті 99 ЦК України та пункту 5 частини першої статті 41 КзПП України без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №   205/4196/18, постановах Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №   753/17776/19 та від 04.07.2024 у справі №   910/5717/23. 
27.          Скаржник також вважає, що висновки суду апеляційної інстанції не узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28.07.2021 у справі №   918/456/20 про право особи, яка не є учасником товариства, оскаржувати рішення загальних зборів, а також від 15.02.2023 у справі №   910/8343/21 про те, що вимога про поновлення позивача на посаді має кореспондувати із вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства, яким його звільнено з цієї посади. 
28.          До того ж просив сформулювати висновок щодо застосування частин першої, другої, четвертої статті 50 ГПК України стосовно необхідності залучення до участі у цій справі як третю особу ОСОБА_3 , як діючого директора Товариства, позаяк предметом у ній також є вимога ОСОБА_1 про поновлення його, як директора Товариства, на посаді.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
29.          Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. Доводи Товариства зводяться до того, що оспорюване рішення загальних зборів учасників Товариства не порушує прав ОСОБА_1 , як виконавчого органу, адже він не є учасником цього Товариства, а лише перебував на посаді директора, тобто був найманим працівником. Товариство погоджується з висновками апеляційного господарського суду про закриття на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України провадження у справі у частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства, оскільки такий спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства. На думку Товариства, висновок апеляційного господарського суду про залучення до участі у цій справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , як діючого директора, є правильним, адже рішення у цій справі впливає на його трудові права й обов`язки. 
Позиція Верховного Суду
Щодо рішення загальних зборів і запису у реєстрі
30.          Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
31.          Частина перша статті 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
32.          Згідно із положеннями частин першої та другої статті 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
33.          За змістом частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
34.          Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
35.          Згідно із статтею 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. 
36.          Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів учасника товариства рішенням загальних зборів.
37.          Для визнання недійсними рішень загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Тобто висновок про порушення чи не порушення прав такої особи, а також її охоронюваних законом інтересів, які й випливають безпосередньо зі змісту права, суд має зробити за результатами розгляду справи, зазначивши про це в мотивувальній частині. У такому разі внаслідок задоволення позову позивач отримує належний судовий захист, оскільки буде встановлено факт порушення чи оспорювання його права. Якщо ж за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, то у суду немає правових підстав для задоволення позову.
38.           ОСОБА_1 оскаржує рішення загальних зборів учасників Товариства, оскільки вважає, що його незаконно звільнили з посади директора. На його думку, учасник Товариства незаконно припинив його посадові обов`язки, як директора Товариства, тоді як йому, як одноособовому виконавчому органу, вимога про скликання загальних зборів учасників товариства у призначену дату не надходила і він особисто не скликав цих зборів. Наполягає на неналежному повідомленні про проведення зборів, а також фактичне їх не проведення, адже на них був присутній лише один учасник товариства з часткою 70 % статутного капіталу.
39.           ОСОБА_1 обраний на посаду директора Товариства рішенням загальних зборів учасників, але він ніколи не був, у тому числі і станом на 15.08.2023, учасником (засновником, акціонером) Товариства, перебував лише на посаді директора, тобто був найманим працівником. 
40.          Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників врегульовані Законом України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".
41.          За змістом статей 28, 29 цього Закону органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.
42.          Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 30 цього ж Закону визначено, що загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
43.          Відповідно до статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
44.          Частинами першою та третьою статті 99 цього ж Кодексу передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
45.          Конституційний Суд України у рішенні від 12.01.2010 № 1-2/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України роз`яснив, що реалізація учасниками акціонерного товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього товариства стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
46.          У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
47.          Таким чином, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення/звільнення з посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе у порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КзПП України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №   753/17776/19, від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18).
48.          Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі № 911/3656/20 зазначав, що припинення повноважень генерального директора як виконавчого органу підприємства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість припинення повноваження генерального директора підприємства як виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП, а в статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
49.          Звільнення ОСОБА_1 з посади директора, який не є учасником Товариства, відбулося на підставі відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Позивач оскаржує рішення загальних зборів Товариства з мотивів порушення процедури їх скликання і проведення. 
50.          Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
51.          Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №   916/495/19 та від 22.01.2020 у справі № 915/99/19.
52.          При цьому недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів товариства не може визнаватися порушенням прав тих осіб, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї юридичної особи. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 906/461/19 та від 02.05.2018 у справі №   912/779/17, від 18.04.2018 у справі №910/7847/17, від 16.10.2018 у справі №910/15792/14, від 22.05.2019 у справі №904/7274/17, від 09.12.2020 у справі №914/2259/17.
53.          У спорі про визнання недійсними рішень зборів учасників товариства вирішальним є встановлення факту порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача саме як учасника товариства, тобто його корпоративних прав.
54.          Проте, як зазначалося раніше, ОСОБА_1 не був учасником Товариства. Тому колегія суддів погоджується із висновком апеляційного господарського суду про те, що оспорюване рішення загальних зборів учасників Товариства не порушує прав ОСОБА_1 , оскільки у Товариства з ним відсутні корпоративні права. При цьому питання щодо порядку скликання цих зборів не можуть визнаватися порушенням прав ОСОБА_1 , адже він не є учасником Товариства. До того ж загальні збори учасників Товариства, як вищий орган управління, наділені виключним правом обирати та звільняти з посади директора, як виконавчого органу товариства у будь-який час та з будь-яких підстав. 
55.          Оскільки позивач не є носієм корпоративних прав та учасником корпоративних правовідносин з Товариством, то правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що оспорюване рішення загальних зборів його прав не порушує і відповідно про поновлення його прав не йдеться. Як наслідок, відсутня підстава задоволення позовної вимоги про скасування реєстраційної дії/запису у реєстрі.
Стосовно поновлення на посаді директора
56.          Як зазначалося раніше, суд апеляційної інстанції у порядку пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України закрив провадження у цій справі у частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства на тій підставі, що такий спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства, адже вимога про поновлення позивача на роботі є спором між позивачем і Товариством не з корпоративних відносин, а з трудових відносин посадової особи товариства та має розглядатися у порядку цивільного судочинства. 
57.          До того ж ОСОБА_1 оскаржив до Лохвицького районного суду Полтавської області наказ від 14.09.2023 № 48-к про його звільнення і заявив до Товариства вимоги про зміну дати та формулювання причин такого звільнення у трудовій книжці (з підстави пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КзПП України), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сум, що належать йому до виплати у день звільнення. Цей позов суд прийняв до розгляду і наразі спір вирішується (справа № 538/2422/23).
58.          Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного господарського суду з огляду на таке.
59.          Як зазначалося раніше, 15.08.2023 загальні збори Товариства прийняли рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_1 з 15.08.2023 та призначення на цю посаду ОСОБА_3 з 16.08.2023, а також про реєстрацію відповідних змін у реєстрі.
60.           14.09.2023 на підставі прийнятих загальними зборами рішень директор Товариства ОСОБА_3 видав наказ № 48-к про звільнення ОСОБА_1 унаслідок вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КзПП України.
61.          Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним назване вище рішення загальних зборів Товариства, за наслідком якого видано наказ про його звільнення у зв`язку з порушенням його трудових прав. Цей наказ ОСОБА_1 оскаржив до суду загальної юрисдикції, адже вважає, що Товариство не дотрималося норм КЗпП України.
62.          Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).
63.          Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
64.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
65.          При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
66.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та сформулювала критерії розмежування підсудності у таких справах.
67.          Так, у постанові від 05.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок щодо розмежування юрисдикційності подібних спорів. Зокрема, у пунктах 53-54 постанови вказала, що до юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень). За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України. 
68.           ОСОБА_1 у цій справі оскаржує рішення загальних зборів Товариства про його звільнення за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків, за наслідком прийняття якого Товариство видало наказ про його звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. 
69.          У спорі, що вирішується Лохвицьким районним судом Полтавської області, ОСОБА_1 оскаржує цей наказ, у тому числі разом з вимогою про зміни підстав звільнення з пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України. 
70.          Натомість у справі, що розглядається, він заявив вимогу про поновлення його на посаді директора Товариства. Тому з урахуванням звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, така вимога належить до розгляду у порядку цивільного судочинства, адже цей наказ видано на виконання рішення загальних зборів Товариства, у якому не зазначено про припинення повноважень директора ОСОБА_1 саме за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
71.          За цих обставин висновок апеляційного господарського суду про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства правильний.
Щодо залучення третьої особи 
72.          Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України щодо необхідності формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування частин першої, другої, четвертої статті 50 ГПК України, ОСОБА_1 у касаційній скарзі стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно залучив ОСОБА_3 , як діючого директора Товариства, до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
73.           16.09.2024 Східний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про залучення до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - діючого директора Товариства ОСОБА_3 . Адже рішення про припинення з 15.08.2023 повноважень ОСОБА_1 , як директора Товариства, прийнято загальними зборами учасників Товариства і цим рішенням ОСОБА_3 призначено на цю посаду з 16.08.2023, тоді як він не брав участі у цій справі під час її розгляду судом першої інстанції. Тому судове рішення у цій справі про оскарження рішення загальних зборів може вплинути на права й обов`язки діючого директора Товариства ОСОБА_3 . 
74.          Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
75.          Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
76.          Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі на підставі: заяви таких третіх осіб про вступ у справу; заяви учасників справи; за ініціативою суду. Підставою для залучення судом до участі у справі осіб, які не є стороною у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є обставини можливості впливу судового рішення зі спору на права та обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 у справі №   926/148/24.
77.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №   910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому у неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас, предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у такому процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.
78.          Наразі існує стала та послідовна правова позиція Верховного Суду щодо питання застосування приписів статті 50 ГПК України і підстави для формування правового висновку щодо застосування цієї норми у спірних правовідносинах відсутні.
79.          Колегія суддів не погоджується із скаржником про порушення судом апеляційної інстанції цієї статті ГПК України при вирішенні питання про залучення до участі у цій справі ОСОБА_3 , як третьої особи, позаяк судове рішення у цій справі може вплинути на його права, інтереси чи обов`язки.
Стосовно інших аргументів скаржника
80.          З-поміж іншого, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду, про які йдеться у пункті 26 цієї постанови, адже, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам суду касаційної інстанції, викладеним у цих постановах.
81.          Так, ОСОБА_1 звертає увагу на постанову від 04.07.2023 у справі №   910/1748/22, в якій Верховний Суд залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства про припинення повноважень директора товариства, який був його учасником, і цей позов обґрунтувався, зокрема, порушенням його права, як учасника товариства, на участь в управлінні ним.
82.          Утім, на відміну від обставин справи № 910/1748/22, у цій справі ОСОБА_1 не був учасником Товариства. 
83.          У постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила узагальнюючий висновок щодо розмежування юрисдикції спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання і він узгоджується із правовою позицією апеляційного господарського суду у цій справі (№ 917/2138/23) про належність до вирішення судами цивільного судочинства спору про поновлення на посаді у випадку звільнення директора на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КзПП України.
84.          Відсутні також підстави стверджувати, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.02.2021 у справі № 753/17776/19, щодо застосування статті 99 ЦК України, яка визначає право компетентного (уповноваженого органу) припинити повноваження члена виконавчого органу у будь який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав. У цій справі позивач перебувала на посаді фінансового директора у товаристві та була членом виконавчого органу товариства - дирекції, її повноваження припинені на підставі частини третьої статті 99 ЦК України та звільнена на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Тому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
85.          Разом з тим, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили обставини перебування ОСОБА_1 на посаді директора Товариства, а також прийняття загальними зборами Товариства рішення про припинення його повноважень як директора, якого згідно з наказом Товариства звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КзПП України. Тобто, на відміну від наведеної вище справи, у цій справі (№ 917/2138/23) позивача, як директора Товариства, звільнено не з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).
86.          У постанові від 28.07.2021 у справі № 918/456/20 Верховний Суд виснував, що рішення загальних зборів товариства (як акт юридичної особи) може оскаржувати не тільки його учасник, але й третя особа, якщо таким рішенням порушуються її права або законні інтереси. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, утискають права та законні інтереси суб`єкта господарювання. При цьому позивач має довести порушення оскаржуваним рішенням своїх прав та/або законних інтересів. Водночас порушення порядку скликання та проведення загальних зборів можуть бути підставою для визнання рішень загальних зборів недійсними лише за позовами учасників товариства, а не третіх осіб, адже у таких випадках йдеться про порушення права на управління товариством, яким треті особи - не учасники товариства не наділені. Недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю не може визнаватися порушенням прав тих осіб, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї юридичної особи. 
87.          Ці висновки суду касаційної інстанції узгоджуються з висновками, зробленими апеляційним господарським судом у цій справі (№ 917/2138/23). 
88.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №   127/27466/20, на незастосуванні якої до спірних правовідносин наголошує скаржник, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та закриваючи провадження у справі за позовом про визнання звільненим з посади керівника та зобов`язання вчинити дії, вказала на те, що, оскільки позивач у цій справі помер, і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а під час касаційного перегляду встановлено, що оскаржена постанова апеляційного суду не відповідає закону, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що частина третя статті 313 ГПК України у цьому випадку не може бути застосована, тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в порядку, передбаченому частиною першою зазначеної статті. Оскільки Товариство не укладало з директором трудового договору (контракту), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що між ним та Товариством не виникав спір стосовно припинення такого правочину. Відтак неправильними є висновки судів попередніх інстанцій та доводи учасників цієї справи про необхідність застосування у спірних правовідносинах норм КЗпП України, зокрема статті 38 цього Кодексу, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю") або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю"). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління. Саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.
89.          У постанові від 15.02.2023 у справі №   910/8343/21 Верховний Суд виклав висновок про те, що позивач, як виконавчий орган товариства, оскаржуючи своє звільнення, зокрема шляхом оспорення відповідного рішення загальних зборів, повинен доводити визначені законом підстави для визнання його недійсним, як-то: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. При цьому, підставою для відмови у позові у наведеній справі №   910/8343/21 слугувало те, що позивач не довів визначених законом підстав для визнання рішень недійсними, з огляду на те, що стаття 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, а також, що у загальних зборах приймали участь два учасники, які володіють частками, що у сукупності становить 100   % статутного капіталу товариства. Невизнаних або оспорених корпоративних прав чи інтересів, за захистом яких могло бути подано позов про визнання недійсними відповідних рішень загальних зборів, суди у наведеній справі не встановили.
90.          Оскільки обставини перелічених вище справ відрізняються від обставин цієї справи, що відповідно зумовило відмінність висновків суду касаційної інстанції, зроблених у них, то посилання скаржника на неврахування апеляційним господарським судом під час вирішення спору у цій справі не знайшли підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
92.          Згідно з вимогами статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові витрати
93.          Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 у справі №   917/2138/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          О. Кролевець

Судді                                                                                                     Н. Губенко

                                                                                                              І. Кондратова

Відповідно до частини третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України постанова оформлена суддею Кондратовою І. Д.