УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
05 лютого 2025 року 
м. Київ

справа №440/8403/24
адміністративне провадження № К/990/3406/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Бевзенка В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 440/8403/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:
визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2019 по дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у тому ж місяці, у якому буде здійснена виплата заборгованості, на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №440/7862/20, за період з 01.04.2019 по дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії. 
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 01.10.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024, відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.07.2024 вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а)      касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №440/8403/24, які передбачені частиною четвертою та п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, від 20.02.2018 у справі №    522/5664/17, від 05.10.2018 у справі № 162/787/16-а та інші. Крім того, скаржник також зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також, що справа становить значний суспільний інтерес або має для нього виняткове значення.
Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 05.10.2018 у справі № 162/787/16-а, оскільки правовідносини викладені у наведених постановах не є релевантними до правовідносин у цій справі, ці рішення ухвалені за інших фактичних обставин та з іншим правовим регулюванням.
У постанові від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 Верховним Судом досліджувалися правовідносини, які виникли щодо стягнуто з контролюючого органу на користь особи компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі у визначеному розмірі. При цьому, що середній заробіток за час вимушеного прогулу був частково виплачений особі.
У постанові від 13.01.2020 у справі № 803/203/17 Верховним Судом було висловлено правову позицію щодо зобов`язання контролюючого органу провести нарахування та виплату не донарахованої індексації заробітної плати за період з 01.02.2010 по 31.05.2012 у сумі 8 068,51 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період з 01.02.2010 по 31.05.2012.
У постанові від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20 Верховним Судом досліджувалися правовідносини, які стосувалися бездіяльності контролюючого органу щодо невиплати особі індексації грошового забезпечення.
У постанові від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17 Верховним Судом було висловлено правову позицію щодо нарахування та виплати особі компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.01.2000 по 31.01.2017 на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", оскільки у лютому 2017 року контролюючим органом на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду виплачено особі пенсію по інвалідності за період з 01.01.2000 по 31.12.2004.
У постанові від 05.10.2018 у справі № 162/787/16-а Верховний Суд висловив свою правову позицію щодо того, що пенсія виплачена особі контролюючим органом із порушенням строків, оскільки виплата коштів особі здійснена Пенсійним органом за період з 2008 по 2016 роки та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Належні особі з 2008 року кошти виплачені останньому лише в березні 2016 року.
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Спір в цій справі виник через дії контролюючого органу щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №440/7862/20 - відповідач нарахував позивачу доплату до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2021 у розмірі 130657,80 грн, однак одночасно з нарахуванням заборгованості з пенсійних виплат відповідач не обчислив суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, які передбачені Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу фактичну виплату доплати до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2021 у розмірі 130657,80 грн, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №440/7862/20, не проведено.
Разом з тим, судами враховано висновки, сформульовані Верховним Судом у постанові від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а та від 31.07.2024 у справі №480/1704/19,в яких зазначено,  що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто виплата компенсації втрати частини доходів пов`язана з виплатою основної суми доходу.
Ця правова позиція узгоджується із правовою позицією, яка висловлена у постановах Верховного Суду від 24.07.2024 у справі № 520/2674/2020, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19    а, від 20.04.2023 у справі №200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справі №    200/14129/19-а.
В цьому випадку скаржником не зазначено обставин, які б свідчили про необхідність відступлення від цього висновку у визначених правовідносинах.
Колегія суддів також не встановила випадків, зазначених у пункті 1 частини 4 статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження, оскільки воно не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме справи №440/8403/24.
Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункт 1 частини 4 статті      328 КАС України треба зазначати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
У разі, якщо скаржник вважає, що суди порушили норми матеріального права і неналежно дослідили зібрані у справі докази, неповно встановили обставини справи або встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які суд не дослідив, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Так, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту, що суди неправильно застосували норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, які саме порушені при неврахуванні визначеного висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також зазначення обставин, які б свідчили про те, що посилання на постанову Верховного Суду, які застосували суди попередніх інстанцій потребують відступлення від таких висновків.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України необхідно зазначати постанову Верховного Суду, висновки якої не було враховано судами попередніх інстанцій, в тому числі навести обґрунтовані аргументи необхідності відступлення від такого висновку у визначеній постанові.
Саме по собі посилання на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином, колегія суддів не приймає посилання скаржника на пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів вважає, що ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.
Так, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №440/8403/24, як у справі незначної складності, не оскаржуються у касаційному порядку.
Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що касаційна скарга подана на судові рішення, які за законом не оскаржуються у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.
Керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 440/8403/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      А.А. Єзеров

Суддя                                                                                          В.М. Бевзенко

Суддя                                                                                          О.П. Стародуб