УХВАЛА
14 січня 2025 року
м. Київ
справа №522/13430/24-Е
адміністративне провадження №К/990/47046/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу Казнєвського Владислава Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі №522/13430/24-Е за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,
УСТАНОВИВ:
Казнєвський Владислав Олегович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №15 від 11 травня 2024 року про примусове видворення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року  скасовано, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
У зв`язку з перебуванням у відпустках суддів Верховного Суду Соколова В. М. у період з 26 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року (наказ від 21 листопада 2024 року № 655/0/51-24), Загороднюка А. Г. у 26 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року (наказ 17 грудня 2024 № 690/0/51-24),  Єресько Л.О. у період з 23 грудня 2024 року по 13 січня 2025 року (наказ 17 грудня 2024 №992/0/52-24), питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою вирішується після виходу суддів із відпустки.
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права винятково в тому разі:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 серпня 2020 року у справі №127/26552/16-а, від 24 грудня 2020 року у справі №815/1701/18, від 24 грудня 2020 року у справі №2040/6507/18.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У цьому контексті Суд зауважує, що висновки, викладені Верховним Судом у згаданих справах, не є релевантними до цієї справи. 
Зокрема, предметом спору у справі № 2040/6507/18 є скасування рішення Державної міграційної служби України від 16 липня 2018 року №218-18 та зобов`язати відповідача визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Сирійської Арабської Республіки. 
Натомість предмет спору у даній справі є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №15 від 11 травня 2024 року про примусове видворення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .
У справах №127/26552/16-а, №815/1701/18 Верховний Суд погодився з висновками судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки існують загальновизнані офіційні документи, які підтверджують факти того, що в країні походження позивача триває військовий конфлікт та існує ситуація загальнопоширеного насильства, які, в свою чергу, можуть становити загрозу життю, безпеці чи свободі позивача. Ситуація в Сирійській Арабській Республіці за інтенсивністю та напруженістю становить ризик для позивача, якщо він туди повернеться, оскільки сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення, конфлікт є всеохоплюючим, кількість вбитих та поранених осіб є дуже значною.
Щодо доводів позивача про неналежне дослідження міграційним органом актуальної ситуації в Сирійській Арабській Республіці, П`ятий апеляційний адміністративний суд в цій справі вказав, що оскаржуваним рішенням не передбачено видворення позивача саме до Сирійської Арабської Республіки. 
Також судом зазначено, що саме по собі проживання позивача на території України протягом тривалого часу та факт наявності членів сім`ї, які є громадянами України, за обставин цієї справи, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення чи видворення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тобто мова йде про відповідальність самого позивача, який був свідомий того, що його міграційний статус робить збереження сімейного життя сумнівним з огляду на нелегальне перебування на території України.
Підсумовуючи викладене можна дійти висновку, що скаржником на наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення у даній справі. Доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені  статтею 341 КАС України.
Відтак, пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені нею підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Разом із тим, доводи скаржника у цій частині зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а скаржник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Лише загальні посилання на порушення неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без вмотивованих аргументів та дотримання усіх умов касаційного оскарження, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Крім того, за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд її за правилами спрощеного позовного провадження.
Разом з тим касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо наявності одного з випадків визначених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження скаржнику потрібно обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, зокрема зазначити про наявність одного з випадків визначених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Враховуючи викладене, касаційна скарга має бути залишена без руху із встановленням скаржнику строку для виправлення вказаних недоліків шляхом подання до суду касаційної інстанції: уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої, п`ятої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань.
Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Казнєвського Владислава Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі №522/13430/24-Е залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                В.  М.  Соколов

Судді                                                                                                       А. Г. Загороднюк 
                    
                                                                                                    Л. О. Єресько