ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року 
м. Київ

cправа №  902/1046/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,  
за участю представників сторін:
позивача - Горопашного І. В. (адвоката, в режимі відеоконференції ),
відповідача - Косунця Д.   В. (самопредставництво, в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (колегія суддів: Миханюк М. В. - головуючий, Тимошенко О. М., Крейбух О. Г.) і рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 (суддя Міліціанов Р.В.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця"

про стягнення 196 861 770,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (далі - ТОВ "Енера Вінниця") про стягнення 196   861   770,66 грн заборгованості, з яких: 193   167   035,34 грн - основного боргу, 829   301,67 грн - пені, 1   230   554,73 грн - 3   % річних та 1   634   878,92 грн - інфляційних втрат за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 № 0153-02024.

1.2. ПрАТ "НЕК "Укренерго", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалося на неналежне виконання ТОВ "Енера Вінниця" договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024, внаслідок чого утворилася заборгованість. 

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Згідно з рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   902/1046/23, позов ПрАТ "НЕК "Укренерго" задоволено частково.

Вирішено стягнути з ТОВ "Енера Вінниця" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 1   230   554,73 грн - 3% річних, 1   634   878,92 грн - інфляційних втрат, 413   329,05 грн - пені, 938   072,48  грн - судових витрат зі сплати судового збору.

Відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "НЕК "Укренерго" в частині вимог про стягнення з ТОВ "Енера Вінниця" 137   776,35 грн пені.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1   327,52 грн покладено на позивача.

2.2. Суд першої інстанції виходив із того, що позивач на виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 надав послуги відповідачу за цим договором, проте ТОВ "Енера Вінниця" належним чином свої зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг не виконало. Суд першої інстанцій установив, що станом на час вирішення спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 193   167   035,34 грн. Тому суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача 193   167   035,34  грн основного боргу за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 є обґрунтованою.

Суд першої інстанції також установив, що 18.06.2024 від відповідача  надійшла заява (б/н від 18.06.2024), в якій ТОВ "Енера Вінниця" зазначало про погашення заборгованості в сумі 193   167   035,34 грн. Суд першої інстанції зазначив, що згідно з ухвалою суду від 04.07.2024 закрито провадження у справі №   902/1046/23 за позовом ПрАТ   "НЕК   "Укренерго" до ТОВ "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення 193   167   035,34 грн основного боргу за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 № 0153-02024.

Суд першої інстанції, пославшись на постанову Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №   911/3685/17, зазначив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Суд першої інстанції виснував, що, сплативши основну суму боргу, відповідач підтвердив обставини прострочення у спірні періоди нарахування відсотків річних та інфляційних втрат. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення 1   230   554,73 грн - 3   % річних та 1   634   878,92 грн - інфляційних втрат.  
Суд першої інстанції, посилаючись на умови пункту 5.7 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 в редакції додаткової угоди від 21.12.2022, визнав обґрунтованим нарахування пені за період із 19.11.2021 до 23.02.2022. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що 04.07.2024 до суду від позивача надійшла заява (б/н від 03.07.2024), в якій позивач просив залишити без розгляду позов у частині позовних вимог про стягнення пені, нарахованої за період із 24.02.2022 до 25.04.2022 (включно), в розмірі 278   196,27 грн. Як зазначив суд першої інстанції, згідно з ухвалою суду від 04.07.2024 позов ПрАТ "НЕК "Укренерго" до ТОВ "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення пені в сумі 278   196,27 грн, нарахованої за період із 24.02.2022 до 25.04.2022 (включно), залишено без розгляду. Тому суд першої інстанції зазначив, що обґрунтованим розміром нарахованої пені є 551   105,40 грн (829 301,67 - 278 196,27).
Водночас суд першої інстанції зазначив, що при остаточному визначенні розміру пені враховує ступінь виконання основного зобов`язання, а саме погашення ТОВ "Енера Вінниця" основної заборгованості в повному обсязі в сумі 193 167 035,34 грн; захищеність інтересів позивача шляхом нарахування 3   % річних та інфляційних втрат; статус відповідача, який є постачальником електроенергії для фізичних, юридичних осіб, державних підприємств, комунальних установ Вінницької області. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості наявні правові підстави для зменшення розміру пені на 25   %. Відтак суд першої інстанції виснував, що з відповідача слід стягнути 413 329,05 грн пені та відмовити в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 137   776,35 грн пені.
2.3. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі №   902/1046/23 ухвалене з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.
3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ПрАТ "НЕК "Укренерго", не погодившись із судовими рішеннями у цій справі, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   902/1046/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 137   776,35 грн пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити в повному обсязі. 

3.2. Скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішенні ухвалені з неправильним застосуванням статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України. ПрАТ "НЕК "Укренерго" посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.09.2022 у справі №   910/9911/21, від 14.07.2021 у справі №   916/878/20, від 10.06.2021 у справі №  910/6471/20, від 23.09.2019 у справі №   920/1013/18, від 19.02.2020 у справі №   910/1199/19, від 04.05.2018 у справі №   908/1453/14.

3.3. ТОВ "Енера Вінниця" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   902/1046/23. Відповідач зазначає про безпідставність доводів касаційної скарги та про правильність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 08.05.2019 між ПрАТ "НЕК "Укренерго" (оператор системи передачі) ТОВ "Енера Вінниця" (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024.  

4.2. Відповідно до пункту 1.1 цього договору оператор системи передачі зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

4.3. Сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (пункт 1.2 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024).

4.4. Ціна договору визначається згідно з чинним на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором та оприлюднюється оператором системи передачі на офіційному сайті (пункт 3.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024).

4.5. За змістом пункту 5.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі чинного на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії або ставки плати за послуги з передачі, електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді.

На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

4.6. Розрахунковим періодом за договором є один календарний місяць (пункт 6.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024).

4.7. Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги оператора системи передачі таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму;

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4 договору, на 5 днів наперед.

У випадку порушення користувачем термінів розрахунку оператор системи передачі має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

4.8. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань (пункт 6.7 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024).

4.9. Відповідно пункту 14.1 цього договору договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2019.

4.10. Суди попередніх інстанцій також установили, що між сторонами до цього договору підписано ряд додаткових угод від 14.08.2019, від 21.09.2021, від 28.12.2021, від 21.12.2022, за змістом яких сторони внесли зміни до окремих пунктів договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024.  

4.11. Додаткові угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 підписані оператором системи передачі та користувачем.

4.12. Суди попередніх інстанцій зазначили, що станом на момент виникнення спірних правовідносин договір про надання послуг з передачі електричної енергії  діяв у редакції додаткової угоди  від 21.12.2022.

4.13. На виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 позивач надав відповідачу, а відповідач прийняв послуги з передачі електричної енергії.

4.14. Сума заборгованості за поставлену електричну енергію станом на 30.06.2023 становила 193   167   035,34 грн, розмір заборгованості підтверджено долученими до справи рахунками-фактурами за послуги з передачі електричної енергії, актами надання послуг, на які накладено електронний цифровий підпис уповноваженими представниками ТОВ "Енера Вінниця", повідомленнями про плановий обсяг поставок електричної енергії. 

4.15. При цьому між сторонами підписано акти коригування за період із березня 2021 року до червня 2023 року, які долучені до матеріалів справи.  

4.16. 23.02.2023, 21.06.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимоги щодо погашення заборгованості.  

Позивач також здійснив розрахунок штрафних санкцій за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024, зокрема, пені в сумі 829   301,67 грн, 3   % річних в сумі 1 230 554,73 грн та інфляційних втрат в сумі 1 634 878,92 грн.

4.17. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення з ТОВ "Енера Вінниця" заборгованості на загальну суму 196   861   770,66 грн, з якої: 193   167   035,34 грн - основна заборгованість, 829   301,67 грн - пеня, 1   634   878,92 грн - інфляційні втрати, 1   230   554,73 грн - 3   % річних

5.4. Предметом касаційного перегляду є судові рішення у справі №   902/1046/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" до ТОВ "Енера Вінниця" про стягнення пені у розмірі 137   776,35 грн.

Отже, відповідно до вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.5. Колегія суддів зазначає, що порядок стягнення неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила застосування та умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

5.6. Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

5.7. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.08.2024 у справі №   910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №   910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

5.8. Згідно із частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

5.9. Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

5.10. Подібні правила також містить частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, якою визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

5.11. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

5.12. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №   910/15705/21).

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

5.13. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №   910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №   910/14264/23 у подібних правовідносинах.

5.14. Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
5.15. Суд першої інстанції, розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, послався на умови пункту 5.7 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.05.2019 №   0153-02024 в редакції додаткової угоди від 21.12.2022 та визнав обґрунтованим нарахування пені за період із 19.11.2021 до 23.02.2022. Крім того суд першої інстанції зазначив, що згідно з ухвалою суду від 04.07.2024 позов ПрАТ "НЕК "Укренерго" до ТОВ "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення пені в сумі 278   196,27 грн, нарахованої за період з 24.02.2022 до 25.04.2022 (включно), залишено без розгляду. Тому суд першої інстанції виснував, що обґрунтованим розміром нарахованої пені є 551   105,40 грн (829 301,67 - 278 196,27).
Водночас суд першої інстанції зазначив, що при остаточному визначенні розміру пені враховує ступінь виконання основного зобов`язання, а саме погашення основної заборгованості в повному обсязі в сумі 193 167 035,34 грн; захищеність інтересів позивача шляхом нарахування 3   % річних та інфляційних втрат; статус відповідача, який є постачальником електроенергії для фізичних, юридичних осіб, державних підприємств, комунальних установ Вінницької області. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості наявні правові підстави для зменшення пені на 25   %. Відтак суд першої інстанції виснував, що з відповідача слід стягнути 413 329,05 грн пені, та відмовити в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 137   776,35 грн пені.
5.16. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, зокрема, що суд першої інстанції з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 25   %, що, за висновком суду, в достатньому обсязі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також інтересів відповідача. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.
5.17. Не погодившись із судовими рішеннями в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 137   776,35 грн, ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою. ПрАТ "НЕК "Укренерго", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
5.18. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.19. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ПрАТ "НЕК "Укренерго" зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували положення статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №   910/9911/21, від 14.07.2021 у справі №   916/878/20, від 10.06.2021 у справі №  910/6471/20, від 23.09.2019 у справі №   920/1013/18, від 19.02.2020 у справі №   910/1199/19, від 04.05.2018 у справі №   908/1453/14.

5.20. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.21. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №   910/1199/19,  на яку посилається скаржник, Верховний Суд дійшов такого висновку:

"Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін".

5.22. Як зазначає скаржник, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №   908/1453/14. 

5.23. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21 та від 14.07.2021 у справі №   916/878/20, на які посилається скаржник, Верховний Суд виснував, що "за змістом ч. 1 ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема пеню, а не будь-яку іншу суму збитків".

5.24. ПрАТ "НЕК "Укренерго" зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №   910/6471/20 та від 23.09.2019 у справі №   920/1013/18, на позивача не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №   916/878/20). 

5.25. Скаржник також у касаційній скарзі посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані висновки щодо розміру штрафних санкцій Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №   703/2718/16-ц та №   646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №   902/417/18.  

5.26. З урахуванням доводів скаржника Верховний Суд зазначає, що в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №   911/2269/22 сформульовано висновок про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, що водночас мають узгоджуватись із положенням статті 233 Господарського кодексу України і частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом відповідно до статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90   %, 70   % чи 50   % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статей 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

5.27. Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №   914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №   910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №   910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №   924/215/23, від 09.11.2023 у справі №   902/919/22).

5.28. Відтак колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення у справі №   902/1046/23, яка розглядається, в частині зменшення розміру пені на 25   % не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених скаржником постановах. Питання про зменшення розміру штрафних санкцій в кожному конкретному випадку віднесено на розсуд суду і його вирішення залежить від обставин кожної справи, а також наданих сторонами доказів і наведених ними аргументів. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 916/2779/23.

5.29. Застосоване у статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не належить до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №   904/3551/18, від 12.02.2020 у справі №   916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі №   922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №   922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №   922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №   910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №   914/3203/21).

5.30. За результатами розгляду справи суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, з урахуванням обставин справи зменшив розмір пені на 25   %. При цьому суд першої інстанції реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України.

За таких обставин не можуть бути враховані доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення в оскаржуваній частині, неправильно застосували положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України та не врахували висновки щодо їх застосування, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №   916/878/20, від 10.06.2021 у справі №   910/6471/20, від 23.09.2019 у справі №   920/1013/18, від 19.02.2020 у справі №   910/1199/19, від 04.05.2018 у справі №   908/1453/14, на які посилається скаржник, а також не дослідили та не оцінили обставини відповідно до статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

5.31. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень господарських судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині з цих підстав.

5.32. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі №   902/1046/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                         Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                                  Ю. Я. Чумак