УХВАЛА

27 січня 2025 року 
м. Київ
справа №990/29/25
адміністративне провадження № П/990/29/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
судді-доповідача - Смоковича М. І., 
суддів: Кашпур О. В., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Уханенка С. А., 
перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України про «визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України та/або дій Президента України, що призвели до порушень конституційних прав і свобод позивача, зокрема права на вільний вибір та права бути обраним на виборні посади» та 
в с т а н о в и в: 
21 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України, Президента України, у якому просить:
« 1. Визнати дії та бездіяльність Президента України та Верховної Ради України протиправними, що порушують мої конституційні права та свободи. 
2. Зобов`язати Верховну Раду України привести дискримінаційні норми програм «єПідтримка», «Національний кешбек» та «єКнига» у відповідність до Конституції України, гарантувавши доступ до послуг без нав`язування електронних сервісів. 
3. Зобов`язати Верховну Раду України внести зміни до законодавства для усунення проблем, що дозволяють вимагати наявність телефону, нав`язувати електронні послуги та обмежувати соціальні виплати та допомогу через відмову від їх використання, забезпечивши альтернативні та зручні способи отримання послуг для всіх громадян.
4. Зобов`язати Президента України та Верховну Раду України припинити практику нав`язування електронних послуг та гарантувати можливість отримання державних послуг та соціальних виплат зручним для кожного способом, незалежно від використання електронних інструментів.
5. Заборонити президенту України за іншим посадовим особам втручатися у діяльність банківської системи та вимагати надання банками платних послуг безкоштовно. 
6. Зобов`язати державу забезпечити мені соціальні виплати, від яких я була  незаконно позбавлена, та надати компенсацію за завдану моральну і матеріальну шкоду.
7. Забезпечити реалізацію мого конституційного права на вільні вибори та бути обраною на виборні посади. 
8. Зобов`язати уповноважені органи провести ретельну перевірку всіх наведених у позові фактів порушень з боку Президента України та Верховної Ради України. 
9. У разі підтвердження хоча б одного з фактів порушення закону з боку Президента України Володимира Зеленського, заборонити йому брати участь у будь-яких виборах на території України. 
10. Зобов`язати Верховну Раду України: негайно розпочати розслідування дій та бездіяльності Президента України, Верховної Ради України, та інших посадових осіб, причетних до порушення моїх прав, на предмет наявності ознак кримінальних злочинів; негайно розпочати процедуру імпічменту Президента України, як такого, то систематично порушує Конституцію України та не виконує свої конституційні обов`язки. 
11. Зобов`язати Президента України: негайно розпустити Верховну Раду України, як таке, що систематично порушує Конституцію України та не виконує свої конституційні обов`язки
12. Визнати, що з урахуванням спливу 5-річного терміну повноважень Президента України за Верховної Ради України, їхнє подальше перебування на посадах є порушенням Конституції України та фактичним захопленням державної влади.
13. Розглянути цей позов по суті, прийнявши його до розгляду в поданому вигляді. 
14. З огляду на мій стан здоров`я, який унеможливлює мою особисту участь у судових засіданнях, прошу призначити мені окремого адвоката для усунення можливих недоліків у позовній заяві, якщо такі будуть виявлені.
15. Розглянути справу у найкоротші строк, зважаючи на її суспільну значущість та систематичне порушення конституційних прав.
16. Зобов`язати відповідачів проведення виборів в Україні та заборонити приймати участь через невиконання своїх прямих обов`язків протягом 5 років».
Під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом  колегія суддів керувалася таким. 
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).
За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до ВРУ законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України, Верховної Ради України визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов ВРУ, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої статті 266 КАС України)
У контексті зазначених позовних вимог колегія суддів зазначає, що КАС України регламентує порядок розгляду [саме] публічно-правових спорів, але й те не всіх, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Щодо останнього, то приписи частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС України слід розуміти так, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися ті постанови, дії чи бездіяльність глави держави, Верховної Ради України, які прийнято / вчинено / допущено у правовідносинах, у яких ці суб`єкти реалізують свої владні (управлінські) функції.
Колегія суддів проаналізувала позовні вимоги у зіставленні з їх обґрунтуванням, яке позивач висловив у позовній заяві, відтак дійшла висновку, що порушення своїх прав автор позову бачить у тому, як (яким чином) глава держави та парламент виконують / реалізовують свої повноваження. Іншими словами, позивач висловлює незгоду з державною політикою, яку провадять Президент України і Верховна Рада України, у низці сфер суспільних відносин, як-от охорона здоров`я, соціальне забезпечення, а також з таких питань як: вільні вибори, громадянство, свобода слова, судова система, функціонування державної мови, ринок землі, права національних меншин. Позивач висловив також чимало зауваг щодо рішень / дій глави держави, які, як можна зрозуміти його позицію, свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх повноважень та суперечать основам конституційного ладу в державі. 
З огляду на наведені вище приписи закону щодо суті публічно-правового спору та завдання і призначення адміністративних судів у цьому зв`язку колегія суддів зазначає, що Президент України та Верховна Рада України (яка складається з народних депутатів України) є представницькими органами, яких обрав український народ на загальнодержавних виборах. Керівництво державою, державна політика, яку провадять ці органи, і з якою, як можна зрозуміти з доводів позивача, останній не погоджується, є таким чином результатом всенародного волевиявлення, головно домінуючої його частини; незгода чи критика діяльності глави держави та парламенту через призму особистих (індивідуальних) поглядів на розвиток певних суспільних відносин чи оцінок результату(-ів) реалізації як загальносуспільних програм розвитку, так і конституційних повноважень у ввірених кожному з цих державних органів сферах не може породжувати публічно-правового спору у розумінні наведених приписів процесуального закону.  
Інакше кажучи, судовий контроль не може охоплювати питань, які визначаються виключно законами України, а також питань, вирішувати які уповноважено відповідні державні органи (в межах визначеної компетенції і встановленої процедури); поза тим, так само не може виникнути предмету спору у правовідносинах, учасником яких позивач не є, тобто коли рішення / дії / бездіяльність глави держави (чи парламенту) не створює безпосередніх юридичних наслідків [саме] для позивача (у зв`язку з виконанням управлінських функцій названих органів державної влади). У цьому зв`язку варто додати також, що законотворення парламенту не є управлінською функцією, відповідно таким чином теж не може спричинити виникнення публічно-правового спору, зокрема за участі позивача. 
Тимчасом вимоги позивача та доводи, які він висловив у цьому зв`язку, стосуються не вирішення публічного-правового спору, а радше спонукають за посередництва суду оцінити політичну діяльність глави держави, змінити керівництво держави (чи, принаймні, спонукати до цього), а також вплинути на регулювання певних загальносуспільних інтересів, головно в аспекті цифровізації надання соціальних послуг. 
Ці вимоги не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства, а що більше, їхня мета суперечить встановленому конституційному ладу, за яким державна влада поділена на три гілки, а органи держави та їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд не може перебирати на себе функції, які не ґрунтуються на законі; крім того, завданням суду, зокрема адміністративного, є вирішувати спори, які своєю чергою витікають з правовідносин, учасники яких взаємодіють між собою безпосередньо; у цьому контексті особливістю адміністративного судочинства є те, що рішення / дії владного суб`єкта наділені імперативом щодо підвладного суб`єкта, захист прав та інтересів якого власне покликаний здійснити адміністративний суд.  
Незгода чи критичні судження з приводу діяльності державних представницьких органів не утворюють змісту правовідносин, відповідно й спорів, які може вирішувати суд.  
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Зважаючи на наведені мовити колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за цим позовом ОСОБА_1 слід відмовити, та, з огляду на зміст позовних вимог, роз`яснити, що ці вимоги не можуть вирішуватися в суді, тож підстав для роз`яснення позивачеві, до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.
Керуючись статтями 170, 248, 266, 294, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України про «визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України та/або дій Президента України, що призвели до порушень конституційних прав і свобод позивача, зокрема права на вільний вибір та права бути обраним на виборні посади».
Ухвала суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду та набирає законної сили в порядку і строки, визначені ст. ст. 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя          -доповідач                                                                      М. І. Смокович
Судді                                                                                          О. В. Кашпур
В. Е. Мацедонська 
Ж. М. Мельник-Томенко
                                                                                          С. А. Уханенко