УХВАЛА

03 січня 2025 року 
м. Київ
справа №990/414/24
адміністративне провадження №П/990/414/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гончарової І.А.,  Дашутіна І.В.,  Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним і скасування указу в частині,
ВСТАНОВИВ:
31 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Президента України (місцезнаходження: 01220, м. Київ, вул. Банкова, 11; далі - відповідач), подана безпосередньо до суду. 
У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 04 квітня 2024 року № 219/2024 (далі - Указ №219/2024) «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»» в частині застосування обмежувальних заходів (санкцій) до ОСОБА_1 (пункт 4 Додатку 1 до рішення РНБО).
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
1. Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
ОСОБА_1 у позовній заяві просить поновити йому строк звернення до суду з цим позовом. Однак, процитувавши в позовній заяві критерії оцінки причин пропуску строку, сформовані Верховним Судом, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), позивач лише зазначає про такі обставини (щодо критерію оцінки дій, які вчинив позивач і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду): вчасно поданий позов Верховний Суд повернув ухвалою від 01 жовтня 2024 року з підстав порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог; наразі адміністративне провадження за адміністративною процедурою щодо перегляду санкційних обмежень відносно ОСОБА_1 відкрите та перебуває на розгляді Кабінету Міністрів України. Обґрунтування причин пропуску строку за іншими критеріями позовна заява не містить, а підставою для поновлення строку просить суд врахувати необхідність захисту прав позивача в умовах повномасштабної збройної агресії проти України.
Перевіривши такі доводи, колегія суддів вважає їх недостатніми для поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до частин другої і третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуально-правові акти адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.
Оскаржуваний позивачем в частині Указ Президента України є актом індивідуальної дії, оскільки не містить загальнообов`язкових правил поведінки, передбачає індивідуалізовані приписи щодо запровадження санкцій до конкретних фізичних і юридичних осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на тимчасове обмеження прав конкретних осіб.
Враховуючи відсутність в спеціальних законах іншого строку звернення до суду з позовом про скасування такого указу, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню установлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.
Згідно з інформацією, яка міститься в комп`ютерній системі «Діловодство спеціалізованого суду», а також в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_1 вже двічі звертався до суду з позовом про визнання протиправним та скасування Указу № 219/2024, а саме:
1) справа № 990/308/24 - позов подано 27 вересня 2024 року. Верховний Суд ухвалою від 01 жовтня 2024 року позовну заяву повернув позивачеві з усіма доданими до неї документами на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України. Підставою для повернення позовної заяви слугувало те, що ОСОБА_1 об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам. Копію цієї ухвали суду отримав уповноважений представник позивача 07 жовтня 2024 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 05 грудня 2024 року зазначену ухвалу суду залишила без змін, а скаргу позивача - без задоволення;
2) справа № 990/328/24 - позов подано 14 жовтня 2024 року. Верховний Суд ухвалою від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишив без руху і надав позивачеві строк для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк. Ухвала суду вмотивована тим, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України, а з матеріалів позовної заяви, поданої 14 жовтня 2024 року, не вбачається достатніх підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними. Ухвалою від 12 листопада 2024 року Верховний Суд позовну заяву повернув на підставі частини другої статті 123 КАС України. Ухвала суду вмотивована тим, що наведені позивачем причини пропуску строку є неповажними. Суд зазначив, що з заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається посилання на обставини об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями й становили реальні перешкоди ОСОБА_1 дізнатись про наявність оскаржуваного Указу та значно утруднили або унеможливили своєчасне подання цього позову. Копію ухвали Верховного Суду від 12 листопада 2024 року позивач отримав 26 листопада 2024 року. Зазначене судове рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд в своїх ухвалах від 21 жовтня 2024 року і від 12 листопада 2024 року роз`яснив скаржникові, що усталеною є позиція Верховного Суду, в тому числі і Великої Палати, про те, що поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Факт попереднього звернення позивача до суду з позовною заявою у встановлений законом строк не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду з повторно поданою позовною заявою, оскільки, надання особі, яка бере участь у справі права на повторне звернення до суду з позовною заявою, не звільняє таку особу від дотримання встановленого законом строку на подання позовної заяви визначеного, зокрема, статтею 122 КАС України та не передбачає можливості у зв`язку з цим свавільно розпоряджатися часом на оскарження, зокрема, актів Президента України.
Суд неодноразово звертав увагу позивача на необхідність зазначення в заяві про поновлення строку звернення до суду обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Однак, звертаючись до суду з позовом втретє заявник вищенаведених роз`яснень так і не врахував. Позовна заява втретє подана більше ніж через місяць з дня отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі № 990/328/24, але заява про поновлення строку так і не містить посилання на обставини об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями й становили реальні перешкоди звернутися до суду у більш стислий строк.
Відповідно до частин першої - другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Суд є повноважним органом на визнання причин пропуску строку поважними та їх поновлення, надаючи оцінку підставам, вказаним позивачем у заяві про поновлення такого строків, у разі його пропуску.
Приведене у заяві про поновлення строку обґрунтування не дає можливості з`ясувати причини пропуску строку звернення до суду, окрім як, повернення позовної заяви у справі №990/308/24, що (як вже зазначав Верховний Суд) не може бути єдиною безумовною підставою для поновлення строку. Повідомлення позивачем обставини наявності провадження в порядку адміністративної процедури в Кабінеті Міністрів України не обумовлене взаємозв`язком із посиланням на те, яким чином це впливає на правила обчислення строку звернення до суду чи наявність підстав для його поновлення. Аналогічно, не містять свого обґрунтування приведені цитати з постанов Верховного Суду та/або рішень ЄСПЛ.
Враховуючи, що Верховний Суд вже надавав позивачеві роз`яснення щодо форми і змісту заяви про поновлення строку звернення до суду, а зміст позовної заяви свідчить про обізнаність позивача щодо критеріїв оцінки причин пропуску строку, які неодноразово формулювалися Верховним Судом, колегія суддів вважає недоцільним їх повторне роз`яснення.
З огляду на наведене, подана позовна заява підлягає залишенню без руху для надання заявникові часу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку з відповідним обґрунтуванням та доказами причин його пропуску.
2. Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Проте позивач до позовної заяви не додав документ про сплату судового збору, посилаючись на те, що є звільненим від сплати судового збору за подання цього позову на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), на підтвердження чого надав копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). 
Повертаючи справу № 567/79/23 на розгляд Третій судовій палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року зазначила про відсутність підстав для відступу від вже сформульованого і усталеного нею підходу з питання застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону № 3551-XII. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі. 
Суд не вбачає підстав вважати, що оскаржуваний указ відповідача зачіпає порядок, обсяг соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ветеранів війни, а тому посилання позивача на пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI як на підставу для звільнення від сплати судового збору за подання позову, є незмістовними.
У постанові від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20 (провадження №11-331заі20) Велика Палата Верховного Суду також висловила подібний підхід до застосування і тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Підстави для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду відсутні.
Згідно з частиною другою статті 169 КАС України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно з частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн.
Враховуючи, що у позовній заяві міститься одна вимога немайнового характеру, сплаті підлягає судовий збір в сумі 1211,20 грн (3028 грн х 0,4). 
Судовий збір за подання до Верховного Суду позовної заяви сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Призначення платежу - 101__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від __________(Дата оскаржуваного рішення) по справі __________(Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду).
3. Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Позовна заява подана і підписана представником - адвокатом АО «АВЕР ЛЄКС» Олегом Іоніцой-Доценком, який має обов`язок з реєстрації електронного кабінету і (як зазначено на початку позовної заяви) такий має. Водночас адвокат не зазначив свій РНОКПП. 
Основною умовою наявності справи в кабінеті користувача Електронного суду, направлення сповіщень до кабінету Електронного суду та повідомлень на електронну адресу учасника справи (сповіщень про надходження нових документів), є внесення відповідальним працівником суду інформації про ЄДРПОУ/РНОКПП учасника справи до автоматизованої системи документообігу суду.
Відсутність в позовній заяві РНОКПП адвоката, який підписав позовну заяву, унеможливлює перевірку виконання адвокатом обов`язку, встановленого частиною шостою статті 18 КАС України.
Також, зазначаючи про відсутність ідентифікаційних кодів у Президента України і РНБО, позивач тим не менш повідомляє про наявність у них електронних кабінетів. Відповідно, в цій частині позовна заява також потребує уточнень.
Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених КАС України, таку позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених вище недоліків шляхом: 1) подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку з відповідним обґрунтуванням та доказами причин його пропуску; 2) надання платіжного документа про оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі, встановленому Законом № 3674-VI; повідомлення РНОКПП адвоката, який підписав позовну заяву, а також уточнень щодо наявності чи відсутності у Президента України і РНБО електронних кабінетів.
Керуючись статтями 122, 160, 161, 169, 171 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.
Надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі, якщо недоліки позовної заяви не буде усунуто в зазначений строк, в тому числі у випадку не подання заяви про поновлення строку, а також якщо причини пропуску строку будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон І.А. Гончарова   І.В. Дашутін   Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк