ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року 
м. Київ
справа № 400/7987/24
провадження № К/990/42685/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської О. Р., Радишевської О. Р.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення 445564,52 грн та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 05 травня 2024 року, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, постановленої у складі головуючого судді Мороз А. О., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Семенюка Г. В., суддів: Домусчі С. Д., Шляхтицького О. І.
І. Обставини справи
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260,37 грн. та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби;
1.2. стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260,37 грн., з урахуванням компенсації ПДФО в cyмi 57 286,87 грн. та ЄСВ в cyмi 70 017,28 грн., всього 445 564,52 грн.;
1.3. стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05 травня 2024 року по день фактичного розрахунку.
2.  Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 05 лютого 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 30000 грн щомісячно, а з 19 липня 2022 року по 20 січня 2023 року - у розмірі до 30000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем заявлені ті самі вимоги, що й у справі № 400/5301/22. Той факт, що позивач заявив вимоги з урахуванням компенсації ПДФО в cyмi 57 286,87 грн та ЄСВ в cyмi 70 017,28 грн, не змінює предмет спору порівняно зі справою № 400/5301/22, а лише стосується порядку виконання судового рішення.
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року в частині відмови у відкритті провадження про «Стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області компенсації ПДФО в cyмi 57 286, 87 грн. та ЄСВ в cyмi 70 017, 28 грн.», а також «Стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробiтку за весь час затримки розрахунку при звiльненні з 05.05.2024 року по день фактичного розрахунку» скасовано, а справу в цій частині направлено для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року залишено без змін.
4. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції проаналізував рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22, яке набрало законної сили, та дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації ПДФО в cyмi 57 286, 87 грн. та ЄСВ в cyмi 70 017, 28 грн не були предметом розгляду у справі № 400/5301/22, є новими вимогами, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині вважає за доцільним скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду.
При цьому апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260, 37 грн та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260, 37 грн.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Позивач, вважаючи постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року в частині залишення без змін ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318260,37 грн, здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби та стягнення з відповідача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318260,37 грн, та вказану ухвалу суду першої інстанції такими, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
6. Аргументи скарги зводяться до того, що в силу статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Автор скарги стверджує, що предметом спірних правовідносин у цій справі є невиплата позивачу заборгованості грошового забезпечення з урахуванням компенсації ПДФО та ЄСВ, що не є тотожним спору у справі № 400/5301/22 та не спрямований на виконання судового рішення у ній, як про те зазначили суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях.
На переконання скаржника, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що рішення ухвалені у справі № 400/5301/22 є тотожним цьому позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260, 37 грн та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260, 37 грн, є необґрунтованими.
У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в повному обсязі позовних вимог.
7. Верховний Суд ухвалою від 27 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції прийнята за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, підставою касаційного оскарження є порушення судом норм процесуального права.
8. Представник Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області подала відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
9. Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
10. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
11. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваних судових рішень суду, Верховний Суд виходить із такого.
12. Відповідно до частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:
1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;
2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;
3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
13. Варто зазначити, що ухвалою першої інстанції, яку в оскаржуваній позивачем частині суд апеляційної інстанції залишив без змін, відмовлено у відкритті провадження за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, тобто з підстав того, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
14. При цьому з мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень, висновується, що все ж таки суди відмовили у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260, 37 грн та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260, 37 грн, з огляду на існування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22, яке набрало законної сили.
15. Тобто суди попередніх інстанцій, проаналізувавши рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22, дійшли висновку, що позивач у справі, що розглядається, в частині позовних вимог фактично просить суд зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області виконати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22.
16. Отже, суди попередніх інстанцій зазначили, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
17. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
18. Відмова у відкритті провадження з наведених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, що вже розглянуті й остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
19. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги і з тих же підстав.
20. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення.
21. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
22. Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, що обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, що були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
23. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження з наведених в оскаржуваних судових рішеннях підстав є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.
24. Так, у провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала справа № 400/5301/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, у якому розглядались вимоги про:
визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по дату прийняття судом рішення по справі - у розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;
зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 року у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по 18.07.2022 дату прийняття судом рішення по справі - у розмірі до 30 000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
На обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Миколаївській області, має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", однак відповідачем протиправно не винесено наказ про нарахування та виплату такої додаткової винагороди, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 17 січня 2024 року у справі № 400/5301/22 позов задовольнив.
Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили 19 лютого 2024 року.
25. Отже, у справі № 560/5998/21 вирішено питання, зокрема, про право позивача на нарахування та виплату додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
26. У справі, що розглядається, позивач, обґрунтовуючи цей позов приписами статті 116 КЗпП України, заявив такі позовні вимоги:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260,37 грн. та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби;
стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260,37 грн., з урахуванням компенсації ПДФО в cyмi 57 286,87 грн. та ЄСВ в cyмi 70 017,28 грн., всього 445 564,52 грн.;
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05 травня 2024 року по день фактичного розрахунку.
27. Наведене свідчить, що підстави та предмет цього позову та позову у справі № 400/5301/22 є різними.
28. Відтак, судами попередніх інстанцій здійснено неправильний порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі № 400/5301/22.
29. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, залишеної в силі судом апеляційної інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
30. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення в оскаржуваній частині - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
31. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.          Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості грошового забезпечення в cyмі 318 260, 37 грн та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість грошового забезпечення в cyмi 318 260, 37 грн у справі № 400/7987/24 скасувати, а справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович

Судді                                                                                                    В. Е. Мацедонська

                                                                                                                        О. Р. Радишевська