УХВАЛА

21 січня 2025 року 
м. Київ

справа №480/9116/23
адміністративне провадження № К/990/49763/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року
у справі №480/9116/23
за позовом ОСОБА_1 
до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року повернуто заяву ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 30.05.2023 по справі за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови.
На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору або зменшення розміру судового збору.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року по справі № 480/9116/23 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - залишено без руху.
Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги шляхом сплати судового збору у розмірі 3028 гривень, надання уточненої апеляційної скарги із зазначенням вимог до суду апеляційної інстанції та їх належного обґрунтування та надання копії апеляційної скарги для відповідача.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року по справі № 480/9116/23 за позовом ОСОБА_1 до  Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови повернуто скаржнику. 
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить із такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, скаржник вказує на те, що під час подачі апеляційної скарги суду були надані всі необхідні документи для відкриття провадження, законні підстави для звільнення від сплати судового збору та обґрунтованості позовних вимог, але сиди не звернули на це увагу та, на думку скаржника, висунули незаконні та нічим не обґрунтовані вимоги та рішення.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору або зменшення розміру судового збору, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 26 вересня 2024 року встановив наступне.
Позивач звернувся до суду апеляційної інстанції оскаржуючи ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року по справі № 480/9116/23.
Отже, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 3028 грн.
В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору або зменшення розміру судового збору позивач зазначив, що серед його грошових надходжень є тільки академічна стипендія, яка витрачається на проведення наукових досліджень та написання дисертації, та прощена сума кредиту від банку у зв`язку зі статусом ВПО, вимушеним переміщенням. Додаткових доходів не має. Надає довідку про доходи з 1 квартала 2023 року по 1 квартал 2024 року.
З матеріалів справи апеляційний суд встановив, що на підтвердження доводів позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит в електронному вигляді від 11 січня 2024 року за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року. Відповідно до яких нараховано та виплачено дохід (без урахування суми прощеного (анульованого) кредиту) всього на суму 123 699,49 грн. Відповідно, 5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 6 184,97 грн, що не перевищує розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду. Разом з тим доказів такого майнового стану, який унеможливлює сплату судового збору, позивач суду не надав, у зв`язку з чим суд вважав заявлене клопотання необґрунтованим.
Суд касаційної інстанції вважає правильним вказаний висновок суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
На підставі положень частини 2 цієї ж статті визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.
Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.
Звільнення від сплати судового збору, зменшення суми судового збору, його відстрочення чи розстрочення, як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 09 вересня 2019 (справа №215/5482/17), є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість якого пов`язується з майновим станом особи.
Для звільнення від сплати судового збору або зменшення суми судового збору заявник апеляційної скарги має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.
У постановах від 20 лютого 2020 року у справі №420/1582/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 460/3138/19 та інш. Верховний Суд констатував, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд звертає увагу, що Законом № 3674-VI чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, обов`язок доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Суд враховує, що Законом № 3674-VI не містить вичерпного й чіткого визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку. Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).
З наданих скаржником доказів, в сукупності, не можливо встановити, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.
Суд зазначає, що документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Як вже зазначалося вище, на підтвердження своїх доводів позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит в електронному вигляді від 11 січня 2024 року за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року. Відповідно до яких нараховано та виплачено дохід (без урахування суми прощеного (анульованого) кредиту) всього на суму 123 699,49 грн. Відповідно, 5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 6 184,97 грн, що не перевищує розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду. Разом з тим доказів такого майнового стану, який унеможливлює сплату судового збору, позивач суду не надав.
Враховуючи відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору або зменшення розміру судового збору, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні вказаного клопотання.
Крім того, апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу ухвалою від 26 вересня 2024 року, вказав, що така не відповідає вимогам пунктів 5-6 частини 2 та  пункту 2 частини 5 статті 296 КАС України.
При цьому, суд апеляційної інстанції дослідивши подану апеляційну скаргу, констатував, що безпосередньо текст апеляційної скарги не містить викладу обставин, обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. 
Зазначені недоліки апеляційної скарги, на переконання суду, мають бути усунені шляхом надання уточненої апеляційної скарги із зазначенням вимог до суду апеляційної інстанції та їх належного обґрунтування.
Також, судом вказано на необхідність  надання копію апеляційної скарги для відповідача.
Водночас Другим апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 26 вересня 2024 року (про залишення апеляційної скарги без руху) роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк, апеляційна скарга буде повернута протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Суд апеляційної інстанції, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановив, що ОСОБА_1 отримав копії ухвал про відмову у звільненні від сплати судового збору та залишення апеляційної скарги без руху 19 жовтня 2024 року, що не спростовується позивачем.
Оскільки, вимоги ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху, у встановлений судом строк апелянтом не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунено, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повернення такої апеляційної скарги.
Скаржником в касаційній скарзі жодним чином не обґрунтовано неможливість усунення недоліків апеляційної скарга, у встановлений судом строк. 
При цьому, Верховний Суд наголошує, що відмова у звільненні від сплати судового збору не позбавляє особу права повторного звернення із таким клопотанням із обов`язковим наданням необхідних доказів проте, таким правом позивач не скористався.
Згідно з частини 5 статті 298 КАС України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Відповідно до частини  2 статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
У відповідності до приписів пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, вірно застосував положення процесуального законодавства, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норми процесуального права.
Враховуючи, що зміст оскаржуваної ухвали, свідчить про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 298 та частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Колегія суддів також зазначає, що з огляду на перебування у відпустці суддів, що входять до складу Суду для розгляду цієї справи, питання про відкриття чи відмову у відкриття касаційного провадження вирішується за наявності всього складу суду (суддя Мельник-Томенко Ж.М. - із 07 січня 2025 року по 13 січня 2025 року згідно Наказу від 03 січня 2025 року №9/0/5-25, суддя Мартинюк Н.М. - із 08 січня 2025 року по 10 січня 2025 року згідно Наказу від 06 січня 2025 року №9/0/6/25, суддя-доповідач Жук А.В. - із 14 січня 2025 року по 20 січня 2025 року згідно Наказу від 08 січня 2025 року №23/0/6-25).
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі №480/9116/23.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко