УХВАЛА

18 березня 2025 року 
м. Київ

справа №640/17856/19
адміністративне провадження № П/990/86/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., суддів: Білоуса О.В., Олендера І.Я., Шишова О.О., Яковенка М.М., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Ради суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, -
УСТАНОВИВ:
18 вересня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1  до Ради суддів України, в якому він просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Ради суддів України №68 від 16 серпня 2019 року і зобов`язати Раду суддів України прийняти рішення та рекомендувати XVII позачерговому з`їзду суддів України ОСОБА_1 на посаду судді Конституційного Суду України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу триденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали шляхом надання суду: 1) завірених належним чином копій усіх заповнених сторінок паспорта громадянина України - ОСОБА_1 ; 2) доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
На виконання вимог ухвали суду позивачем подано копію паспорта громадянина України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі № 640/17856/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
05 жовтня 2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва, клопотання представника Ради суддів України про закриття провадження у справі № 640/17856/19 задоволено. Провадження в адміністративній справі № 640/17856/19 за позовом ОСОБА_1 до Ради суддів України, про визнання протиправним та скасування рішення закрито з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
18 січня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року про закриття провадження у справі, - без змін.
За наслідками касаційного перегляду справи постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено; касаційну скаргу задоволено; ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі №640/17856/179 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Згідно протоколу передачі судової справи адміністративну справу № 640/17856/19 передано для продовження розгляду судді Аблову Є.В . Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ради суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
На виконання приписів п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" адміністративну справу № 640/17856/19 передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду, і отримано цим судом 03 лютого 2025 року. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року вирішено справу № 640/17856/19 передати на розгляд до Верховного Суду,  виходячи з положень пункту 3 частини першої статті 29 КАС України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі головуючого судді Желтобрюх І.Л. суддів Білоус О.В., Олендер І.Я., Шишов О.О., Яковенко М.М.
Вирішуючи питання прийнятності цього позову до провадження Верховного Суду як суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Глава 2  КАС України регламентує основні засади визначення юрисдикції адміністративних спорів, при цьому § 1 встановлено правила визначення предметної юрисдикції; § 2 визначає інстанційну юрисдикцію судів, а вже § 3 (ст.ст. 25-30) регулює правила віднесення справ адміністративної юрисдикції до різних судів України за ознакою територіальної підсудності. 
Отже, стаття 29 КАС України, правилами якої керувався суд, направляючи справу на розгляд Верховного Суду як суду першої інстанції, регулює визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справ, і не регламентує (не враховує) інстанційну. Чітко обумовлений виняток щодо зразкових справ (п.7 ч.1, ч.4, ч.10 ст.29) лише підтверджує закріплене нею правило.
Своєю чергою правило щодо недопущення спорів про підсудність так само стосується випадків визначення територіальної підсудності справ. 
Натомість частина 3 статті 27 КАС України передбачає, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом, прикладом такого визначення є віднесення певної категорії справ до підсудності Верховного Суду частиною 4 статті 20 КАС України, а також визначений частиною 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України перелік категорій спорів, і суб`єктів, за участі яких спори відносяться процесуальним законом до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції. 
Досліджуючи перелік, визначений ч. 4 ст. 22 КАС України, колегія судді встановила, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України. 
За приписами частини 2 статті 148 Конституції України Президент України, Верховна Рада України та з`їзд суддів України призначають по шість суддів Конституційного Суду України. Отже, перелік суб`єктів призначення суддів КСУ визначений Основним законом країни, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, Львівський окружний адміністративний суд помилково дійшов до висновку, що Верховному Суду як суду першої інстанції підлягає позов  ОСОБА_1 до Ради суддів України про визнання протиправним та скасування рішення РСУ та зобов`язання останнього вчинити певні дії.
За правилами статті 30 КАС України, адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори про підсудність недопустимі.
З аналізу зазначених норм права слідує, що первинно положення цієї статті спрямовані на недопущення спорів про підсудність саме між судами одного інституційного рівня, тобто сдами, яким підсудні справи з однаковим предметом спору, і які уповноважені на їх розгляд законом. Саме тому, щоб унеможливити випадки множинного пересилання справи з одного суду до іншого задля забезпечення дотримання територіальної підсудності, закон встановив таку заборону. Положення частини другої статті 30 КАС, які відсилають до положень статті 29 цього Кодексу, підкріплюють правильність такої позиції. 
Разом з тим, розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право особи на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на касаційне оскарження рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Європейська Комісія з прав людини в справі «Лео Занд проти Австрії» (Leo ZAND v. Austria), заява №7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978р., зазначила, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» - п.68. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, рішення від 20.07.2006р.) Європейський Суд з прав людини підкреслив, що суд, який без жодних пояснень, перевищує звичайні межі повноважень своєї юрисдикції, що є умисним порушенням закону, не є «судом, встановленим на законних підставах» у провадженнях, що розглядаються судом (пункти 27-28).
З наведеного можна підсумувати, що суд першої інстанції помилково направив до суду справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності. Таке рішення суду свідчить про невиконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є перешкодою в реалізації особою процесуальної гарантії на розгляд його справи судом, встановленим законом.
З тих самих міркувань висновуємо й відсутність у Великої Палати Верховного Суду законодавчо визначених повноважень на перегляд цієї справи в апеляційному порядку. 
Окрім наведеного, розгляд цієї справи Верховним Судом як судом першої інстанції неодмінно потягнув би звуження прав учасників в аспекті доступу до касаційного оскарження.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про помилковість направлення справи на розгляд Верховному Суду як суду першої інстанції та необхідність повернення її до Львівського окружного адміністративного суду.
Враховуючи зазначене, керуючись статтями 6, 20, 22, 29, 30, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Повернути справу №640/17856/19 за позовом ОСОБА_1 до Ради суддів України про визнання протиправним та скасування рішення до Львівського окружного адміністративного суду як помилково скеровану на адресу Верховного Суду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя-доповідач                                                                                    І.Л. Желтобрюх
Судді                                                                                                         О.В. Білоуса
                                                                                                                  І.Я. Олендер
                                                                                                                  О.О. Шишов
                                                                                                                  М.М. Яковенко