УХВАЛА

14 січня 2025 року 
м. Київ
справа №540/350/21
адміністративне провадження № К/990/437/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М., 
перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про проходження публічної служби,
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії  від 24 листопада 2020 року №      85 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки і метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», в частині висновку про неуспішне проходження ним атестації ; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 1096к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області та органів прокуратури; поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 1096к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області та органів прокуратури. Поновлено позивача у Правобережній окружній прокуратурі міста Дніпра на посаді рівнозначній до посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури та стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 31 грудня 2020 року по 23 квітня 2021 року у сумі 71 386,32 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року залишено без змін.
Предметом спору у цій справі є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором за результатами тестування та звільнення його з цих підстав з органів прокуратури.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22    вересня 2021 року у цій справі. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року відмовлено, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року  залишено в силі.
02 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку через представника, надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024    року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Аналізуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За правилами частини третьої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала якою відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення не відноситься до ухвал, якими закінчено розгляд справи.
Вирішуючи заяву позивача, суд апеляційної інстанції, зазначив, що в якості виключної обставини для перегляду судового рішення у справі №540/350/21 ОСОБА_1 указав Рішення Першого сенату Конституційного Суду України 02 жовтня 2024 року № 9-р(І)/2024 (справа № 3-5/2023(5/23, 79/23), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ) про те, що тимчасова непрацездатність прокурора не є перешкодою для його звільнення з посади відповідно до цього пункту.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції, з-поміж іншого, виходив з того, що у  Рішенні Конституційного Суду України від 02 жовтня 2024 року № 9-р(І)/2024, зазначено, що указані положення абзацу шостого пункту 19 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення і встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.
Отже, визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.
Також суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, з урахуванням висновків об`єднаної палати Верховного Суду у справі №    80/1628/18 (обставини якої є подібними до спірних правовідносин) та висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 15 вересня 2023 року №    382//572/17 та від 19 лютого 2021 року у справі №    808/1628/18 в яких суд касаційної інстанції виходив з того, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, яка згодом визнана неконституційною, була чинною, тому підстави для скасування таких рішень відсутні.
Зважаючи на те, що Конституційний Суд України не встановив ретроспективну дію рішення 02 жовтня 2024 року № 9-р(І)/2024, одночасно визначивши, що положення абзацу шостого пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, втрачають чинність лише із дня його ухвалення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Верховний Суд відхиляє аргументи заявника щодо практики Великої Палати Верховного Суду та  касаційних судів у складі Верховного Суду, які в подібних, на думку заявника, ситуаціях приймали різні рішення щодо заяв про перегляд судових рішень за виключними обставинами, оскільки наразі судова практика Верховного Суду у таких справах є усталеною та послідовною і підстав для відступлення від таких висновків немає.
Отже, Верховний Суд не вбачає, а скаржником не наведено належних та достатніх аргументів неправильного застосування норм процесуального права та невідповідності застосованої судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду щодо заяв про перегляд судового рішення за виключними обставинами. 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За таких обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,
У Х В А Л И В :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Офісу Генерального прокурора, про проходження публічної служби. 
2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.А. Уханенко В.М. Соколов 	
                                                                                                                     О.В. Кашпур