УХВАЛА

04 листопада 2024 року 
м. Київ
cправа №  908/3160/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Баранець О.М., Кондратова І.Д., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024 (головуючий суддя - Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.) 
у справі №908/3160/23
за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"
до 1. Фізичної особи-підприємця Музики Марини Бежанівни, 
2. ОСОБА_1 
про    стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" (далі - також ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Музики Марини Бежанівни (далі - ФОП Музика М.Б.) та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 22.06.2020 №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро - та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів підприємництва "Доступні кредити 5-7-9%" в АБ "Укргазбанк" (надалі - Правила) у розмірі 791 967,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом строкова в розмірі 438 765 грн, заборгованість за кредитом прострочена в розмірі 211 445 грн, заборгованість за процентами поточна в розмірі 8 514,49 грн, заборгованість за процентами прострочена в розмірі 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) в розмірі 20 475,28 грн.
Господарський суд Запорізької області рішенням від 01.01.2024 у справі №908/3160/23, позов задовольнив повністю, а саме:
- стягнув солідарно з ФОП Музики М.Б. та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" заборгованість за кредитом строкову в розмірі 438 765 грн, заборгованість за кредитом прострочену в розмірі 211 445 грн, заборгованість за процентами поточну в розмірі 8 514,49 грн, заборгованість за процентами прострочену в розмірі 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) в розмірі 20 475,28 грн;
- стягнув з Фізичної особи-підприємця Музика Марини Бежанівни на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 939,76 грн;
- стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 939,76 грн.
Центральний апеляційний господарський суд постановою від 18.09.2024 рішення Господарського суду Запорізької області від 01.01.2024 у справі №908/3160/23 - змінив, виклавши резолютивну частину в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з ФОП Музика М.Б. на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" заборгованість за кредитом строкову в розмірі 438 765 грн , заборгованість за кредитом прострочену в розмірі 211 445,00 грн, заборгованість за процентами прострочену в розмірі 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) в розмірі 20 475,28 грн. Видати наказ. Стягнути з ФОП Музика М.Б. на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК"  витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 11     751,80 грн. Видати наказ". В іншій частині позову відмовив. Стягнув з ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17 819,28 грн. 
ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" звернулось 15.10.2024 через систему "Електронний суд" до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у цій справі і ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 15.10.2024 для розгляду справи №908/3160/23 визначено склад колегії суддів: Бакуліна С.В. головуючий, Кондратова І.Д., Баранець О.М.
Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 791 967,80 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.
ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої     статті 287 ГПК). Суди обох інстанцій, порушуючи принцип свободи договору, закріплений в статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), дійшли до висновку, що у позивача відсутні підстави для дострокового стягнення кредитної заборгованості з відповідачів 1-3 у зв`язку з ненадсиланням позивачем їм такої вимоги, заперечуючи тим самим про існування у позивача договірного права на дострокове стягнення заборгованості, передбачене пунктом 3.3.3 п. 3 Правил, який не містить додаткових заходів досудового характеру (зокрема, обов`язковості направлення письмових вимог позичальнику та інш.). Вказує, що в аналогічних правовідносинах суди приймають рішення на користь позивача, зокрема це підтверджується рішеннями Господарського суду Одеської області від 03.04.2024 у справі №916/4864/23, від 11.12.2023 у справі №916/4195/23, від 27.12.2023 у справі №916/4863/23, від 16.01.2024 у справі №916/4197/23, від 27.02.2024 у справі №916/4786/23, від 07.03.2024 у справі №916/5105/23, від 20.03.2024 у справі №916/3807/23, від 20.03.2024 у справі №916/4649/23, від 10.04.2024 року у справі №916/4276/23, від 22.04.2024 у справі №916/4787/23, від 12.06.2024 у справі №916/4866/23, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 року у справі №916/4863/23, від 03.04.2024 у справі №916/4864/23.
Також скаржник вказує, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки    має на меті захист державних інтересів і недопущення нанесення економічної шкоди державі (понад 94,94% статутного капіталу ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" належить державі в особі Міністерства фінансів України). Серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має значення для суб`єктів господарювання, громадян - споживачів послуг, що залишились/зареєстровані на тимчасово окупованих територіях України та банківських установ в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права та інтереси учасників господарських правовідносин (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК).
Скаржником зазначено про те, що судом апеляційної інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а висновки, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають встановленим обставинам справи. Постанова апеляційної інстанцій винесена з недотриманням положень статей 236 ГПК та невірним застосуванням статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 530, 543, 546, 553, 554, 627-629, 638, 1050, 1054 ЦК.
Водночас скаржник не наводить аргументів, що спір у справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки мотиви скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та аргументів щодо переоцінки встановлених судом обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі скаржником перелічені судові рішення першої інстанції, з яких не вбачається про сформовану судами правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи щодо застосування статті 627 ЦК та пп.3.3.3 п.3 Правил.
Скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у даній справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
Щодо "виняткового значення" справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконними.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу    сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у справі №908/3160/23 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у справі №908/3160/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              С. В. Бакуліна
Судді                                                                                           О. М. Баранець
                                                                                           І. Д. Кондратова