ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року 
м. Київ
cправа №  912/1863/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2024 (Чус О. В. - головуючий, судді: Дармін М. О., Кощеєв І. М.) і рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2024 (суддя Кабакова В. Г.) у справі
за позовом Бобринецької міської ради
до: (1) Бобринецької районної ради, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, утворена Кропивницькою районною радою; (2) Кропивницької районної ради; (3) Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області
про визнання протиправними та скасування актів місцевого самоврядування, рішення державного реєстратора, припинення права власності.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1.          Бобринецька міська рада Кіровоградської області (далі - "Позивач", Бобринецька міськрада) звернулась у Господарський суд Кіровоградської області з позовом до Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, утворена Кропивницькою районною радою (далі - "Відповідач-1", Бобринецька райрада), Кропивницької районної ради (далі - "Відповідач-2", Кропивницька райрада) та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - "Відповідач-3", Кетрисанівська сільрада), в якому просила: 
-          визнати протиправним та скасувати рішення Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району), та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради комплексу будівель, що знаходиться за адресою: місто Бобринець, провулок Порика, 6;
-          визнати протиправним та скасувати рішення Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" у частині, що стосується безоплатної передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради комплексу будівель, що знаходиться за адресою: місто Бобринець, провулок Порика, 6;
-          визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р "Про затвердження акту з приймання-передачі комплексу будівель (амбулаторії загальної практики сімейної медицини)";
-          визнати протиправним та скасувати Акт приймання-передачі комплексу будівель, складений по факту безоплатної передачі нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме: комплексу будівель Бобринецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини, що знаходиться за адресою: м. Бобринець, провулок Порика, 6 у складі 13-ти будівель і споруд, загальною первісною (переоціненою) вартістю 272 386, 00 грн, загальним зносом 272 386, 00 грн та загальною залишковою вартістю станом на 03.12.2020 року 0,00 грн, затверджений розпорядженням голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р "Про затвердження акту з приймання-передачі комплексу будівель (амбулаторії загальної практики сімейної медицини)";
-          визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55549937 від 07.12.2020 14:24:03, прийняте державним реєстратором Бобринецької районної державної адміністрації (ЄДРПОУ 04052353) Демецькою Тетяною Миколаївною щодо державної реєстрації права власності на комплекс будівель за адресою: м. Бобринець, провулок Порика, 6, за Кетрисанівською сільрадою, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис/відомості про речове право за номером 39564631;
-          припинити право власності Кетрисанівської сільради на об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель, реєстраційний номер 1880553035208, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55549937 від 07.12.2020 14:24:03, Демецька Тетяна Миколаївна, Бобринецька районна державна адміністрація, Кіровоградська обл.
2.          Позовні вимоги узагальнено обґрунтовано аргументами про те, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій райраді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме комплексу будівель, що знаходиться за адресою: місто Бобринець, провулок Порика, 6. За доводами Позивача, зазначений комплекс підлягає передачі саме Бобринецькій міській територіальній громаді, а не Відповідачеві-3, а тому передавши його останньому Бобринецька райрада порушила  майнове право одинадцятитисячної Бобринецької міської територіальної громади, як право очікування на отримання у майбутньому права комунальної власності на об`єкт права спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району. При цьому таке право Бобринецької міської територіальної громади гарантоване статтею 7 Конституції України та забезпечене частиною другою статті 10, частинами восьмою, дев`ятою статті 60, пунктом 10 розділу V (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
3.          Господарський суд Кіровоградської області рішенням від 30.01.2024 позовні вимоги Бобринецької міськради задовольнив повністю. 
4.          Приймаючи рішення, господарський суд першої інстанції виходив із обставин відсутності згоди Бобринецької міської територіальної громади на відчуження на користь Кетрисанівської сільради спірного комплексу будівель за адресою: м.  Бобринець, провулок Порика, 6 (центр   первинної медико-санітарної допомоги), а також з недоведеності Відповідачами обставин того, що спірний комплекс будівель знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади. При цьому суд урахував, що Бобринецька міськрада зверталася до Бобринецької райради з пропозицією передати спільне майно в комунальну власність Бобринецької міської територіальної громади, однак остання таке звернення фактично проігнорувала.
5.          За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюване рішення Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492 у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради спірного комплексу будівель за адресою: м.  Бобринець, провулок Порика, 6, не відповідає вимогам частини другої статті 10, частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і цим порушено майнове право Позивача на об`єкт спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
6.          Водночас суд першої інстанції зазначив, що всі інші позовні вимоги Бобринецької міськради по суті є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492, а тому дійшов висновку про необхідність їх задоволення.
7.          За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку Центральний апеляційний господарський суд своєю постановою від 15.05.2024 рішення господарського суду першої інстанції від 30.01.2024 залишив без змін
Касаційна скарга
8.          Не погодившись із судовими рішеннями, Кетрисанівська сільрада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові. До скарги, зокрема, додано клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
9.          Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник стверджує про те, що суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи не мали права надавати правову оцінку обставинам, які не є предметом спору (перебування спірного майна у спільній власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району), оскільки право комунальної власності Бобринецької райради ніким не ставилося під сумнів з 12.09.2013, а тому остання володіючи майном на праві комунальної власності правомірно розпорядилася ним на користь Кетрисанівської сільради, як одноособовий власник. Тобто в даному випадку інститут права спільної власності взагалі не застосовується.
10.          Окремо скаржник наголошує, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Водночас наполягає, що Позивач у межах цієї справи ніяк не обґрунтував, яким чином визнання та скасування оскаржуваних рішень органів місцевого самоврядування та державного реєстратора поновить майнове право Бобринецької міської територіальної громади на спірне нерухоме майно. Крім цього, підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що навіть при задоволенні позовних вимог повністю спірне нерухоме майно повернеться до комунальної власності Бобринецької райради, право комунальної власності якої ніким не оскаржене та не скасоване. В свою чергу,     Бобринецька райрада перебуває у стані припинення, а тому не уповноважена на передачу нерухомого майна, в тому числі спірного майна, що виключає можливість прийняття рішення про передачу спірного майна Позивачу у разі задоволення позову. 
11.          Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі пунктів 1 і 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме окреслено, що:
-          судами попередніх інстанцій при ухвалення оспорюваних рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/47 (відносно пріоритету відомостей вказаних в реєстрі речових прав і правовстановлюючих документах); постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі №  488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 09.11.2021 №  466/8649/16-ц   (щодо того, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам); постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (стосовно того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду); 
-          відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (Кетрисанівська сільрада зазначає, що з метою уникнення правових колізій та різного тлумачення норм права Верховний Суд під час розгляду подібних категорій справ повинен констатувати або навпаки спростувати факт наявності права комунальної власності районних рад як одноособового власника, якщо навіть такий правовий режим нерухомого майна вказаний у правовстановлюючому документі тієї чи іншої ради).
Узагальнені доводи клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
12.          У клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду скаржник зазначає, що не погоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.02.2022 у справі № 904/4109/21 (застосований також у постанові суду касаційної інстанції від 05.09.2023 у справі № 925/1846/21), відповідно до якого за загальним правилом, передбаченим частиною восьмою    статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абз. 3 п. 10 Розділу        (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади. Таким чином, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень, мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини другої 2  статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"     таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
13.          Скаржник вважає, що тлумачити відповідні обставини як дві окремі підстави неможливо, і що процедура відчуження майна, що перебуває у статусі комунальної власності, відрізняється від процедури відчуження майна, що перебуває у статусі спільної власності, що є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
14.          У відзиві на касаційну скаргу Борбринецька міськрада заперечує проти її задоволення. Стверджує про її безпідставність та необґрунтованість. У зв`язку з цим у задоволенні скарги просить відмовити, оскаржувані рішення і постанову залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
15.          Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 716-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області" до Бобринецького району Кіровоградської області входять адміністративні центри Бобринецької та Кетрисанівської територіальних громад.
16.          28.09.2020 Бобринецька райрада листом № 01-17/147 "Про надання пропозицій" звернулась до голови Бобринецької міськради з проханням надати до 9.00 год. 30.09.2020 пропозиції щодо передачі майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Бобринецької міськради. 
17.          Рішенням Бобринецької міськради від 19.10.2020 № 3288 "Про пропозицію щодо передачі   комунального   некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" Бобринецької районної ради (м. Бобринець, пров. Порика, 6) із спільної власності територіальних громад сіл та міста   району у власність міської об`єднаної територіальної громади" вирішено запропонувати Бобринецькій райраді, управителю майном спільної власності, передати із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до власності Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади комунальне некомерційне підприємство "Центр   первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району Бобринецької районної ради, розташоване за адресою   м. Бобринець, пров. Порика, 6, з усіма видами майна і прав, набутими чи закріпленими за ним засновником та/або третіми особами. Також надано відповідну згоду.
18.          Листом від 20.10.2020 № 0342/2654/2 "Про порушення прав та інтересів міської об`єднаної територіальної громади проектами рішень районної ради" Бобринецька міськрада повідомила Бобринецьку райраду, що не погоджується в тому числі з проєктом рішення, оприлюдненим на офіційному вебсайті районної ради 19.10.2020, "Про надання згоди та про безоплатну передачу приміщень та майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради", який порушує права Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади як співвласника майна.
19.          21.10.2020 Бобринецька міськрада листом № 03-42/2681/2 "Про ініціювання передачі майна спільної власності у власність міської об`єднаної територіальної громади" повідомила Бобринецьку райраду про внесення пропозицій щодо передачі, зокрема, комунального некомерційного підприємства із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у власність Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади, в тому числі згідно рішення Бобринецької міськради від 19.10.2020 № 3288.
20.          Рішенням Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району) та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" (далі також рішення № 492) надано згоду та безоплатно передано приміщення, серед яких   комплекс будівель (поліклінічне відділення), розташований за адресою: м. Бобринець, провулок Порика, 6, із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільради.
21.          Рішенням Кетрисанівської сільради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" надано згоду на прийняття та прийнято безоплатно у комунальну власність Кетрисанівської сільради приміщення та майно згідно з переліком приміщень та майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, серед яких комплекс будівель (поліклінічне відділення), розташований за адресою: м. Бобринець, провулок Порика, 6.
22.          Розпорядженням голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р "Про затвердження акту з приймання-передачі комплексу будівель (амбулаторії загальної практики сімейної медицини" затверджений акт приймання-передачі майна зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільради, а саме: комплексу будівель (амбулаторії загальної практики сімейної медицини), що знаходиться за адресою м. Бобринець, провулок Порика, 6. 
23.          Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.09.2022 щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Бобринець, провулок Порика, 6, за рішенням державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55549937 від 07.12.2020 щодо державної реєстрації права власності (номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 39564631; дата, час державної реєстрації: 03.12.2020 16:52:43) на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна,   комплексу будівель, серія та номер: б/н, виданий 03.12.2020, видавник: комісія Кетрисанівської сільради; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 9, виданий 02.12.2020, видавник: Кетрисанівська сільрада, зареєстровано право комунальної власності Відповідача-3 на спірний об`єкт нерухомого майна.
24.          Звертаючись до суду з позовом у цій справі Позивач стверджував, що прийняті Відповідачами 1 і 3 рішення та проведена на їх підставі державна реєстрація права власності порушують майнове право Бобринецької міської територіальної громади, як право очікування на отримання у майбутньому права комунальної власності на об`єкт права спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району - спірний комплекс будівель. Таке право/інтерес Бобринецької міської територіальної громади гарантовані статтею 7 Конституції України та забезпечені частиною другою статті 10, частинами восьмою, дев`ятою статті 60, пунктом 10 розділу V (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а відтак мають бути захищені судом.
25.          Виходячи з таких підстав позову суди попередніх інстанцій додатково з`ясували, що відповідно до Інформаційної довідки № 310041826 від 16.09.2022 первинна реєстрація спірного комплексу будівель відбулась в результаті вчинення   державним реєстратором   Демецькою Т. М. реєстраційної дії 12.09.2013.
26.          Серед документів паперової копії реєстраційної справи № 18805530335208 у електронній формі в частині, що стосується реєстраційної дії 12.09.2013 відсутні документи, які стали підставою для її проведення. 
27.          Між тим облікові дані по майну спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у період до та після   вчинення реєстраційної дії 12.09.2013 містяться у рішенні районної ради № 90 від 24.06.2011, рішенні районної ради № 300 від 21.06.2013, рішення районної ради № 344 від 25.10.2013 та свідчать про перебування спірного комплексу будівель у режимі майна спільної власності територіальних громад сіл та міста  Бобринецького району.
28.          Серед документів паперової копії реєстраційної справи № 18805530335208 у частині, що стосується реєстраційної дії 17.07.2019 - 25.07.2019, зокрема містяться:   заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з реєстраційним № 35041679 від 17.07.2019; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  47954804 від 25.07.2019; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №175211798 від 25.07.2019; Свідоцтво про право власності № 9280061 від 12.09.2013, видане Реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області; технічний паспорт на комплекс будівель, виготовлений ОКП "КООБТІ" 12.08.2013; висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна станом на 11.07.2019.
29.          Заявою № 35041679 Бобринецька райрада ініціювала державну реєстрацію виникнення права власності на спірний комплекс будівель у Центрі надання адміністративних послуг Бобринецької РДА. Перелік документів, доданих до заяви №  35041679 не зазначений. 
30.          Так само рішення державного реєстратора № 47954804 від 25.07.2019, прийняте державним реєстратором Демецькою Т.М. за результатами розгляду заяви №  35041679 не містить посилань на документи, що були подані/отримані як підстава виникнення права власності.
31.          Згідно з вказаним рішенням державного реєстратора № 47954804 форма власності спірного комплексу будівель зазначена як власність територіальних громад, власник (з часткою 1) - Бобринецька райрада. На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав внесено запис про право власності номер 32555824, згідно з яким підставами для виникнення права власності зазначено: свідоцтво про право власності № 9280061 від 12.09.2013, видане Реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області; висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна,   виготовлений ФОП НЕХ Ю.М. станом на 11.07.2019. Інші підстави виникнення права власності у записі № 32555824 не зазначалися.
32.          Проте знову ж таки облікові дані по майну спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у період до та після вчинення реєстраційної дії 17.07- 25.07.2019 містяться у рішеннях районної ради № 219 від 24.03.2019, № 468 від 24.06.2020 та свідчать про перебування спірного комплексу будівель у режимі майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
33.          В свою чергу свідоцтво про право власності було видане Бобринецьким районним управлінням юстиції Кіровоградської області при первинній реєстрації права комунальної власності за Бобринецькою райрадою 12.09.2013 і підстава його видачі не зазначена. Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна станом на 11.07.2019, виготовлений ФОП НЕХ Ю.М. на замовлення Бобринецької райради та стосується можливості поділу комплексу будівель за адресою: м.  Бобринець, провулок Порика,6.
34.          За поясненнями Позивача, позитивний висновок за результатами проведеного обстеження та дослідження було реалізовано шляхом виділу зі складу майнового комплексу окремого (самостійного) об`єкта нерухомого майна під назвою "лабораторія", який 28.02.2019 отримав окрему адресу: м. Бобринець, провулок Порика, 8.
35.          Щодо ж наявності та змісту документів, що стали підставою для державної реєстрації переходу права власності на спірний комплекс будівель до Кетрисанівської сільради у 2020 році судами встановлено таке.
36.          Серед документів паперової копії реєстраційної справи № 18805530335208 у частині, що стосується реєстраційної дії 03-07.12.2020 містяться, зокрема: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з реєстраційним № 42903054 від 03.12.2020; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55549937 від 07.12.2020; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №  235754944 від 07.12.2020; акт приймання-передачі комплексу будівель від 03.12.2020; розпорядження голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р "Про затвердження акту з приймання-передачі комплексу будівель (амбулаторія загальної практики сімейної медицини)"; розпорядження голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 10-р "Про комісію з приймання-передачі приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району"; рішення Кетрисанівської сільради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територвальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради".
37.          За рішенням державного реєстратора № 55549937 форма власності спірного комплексу будівель зазначена як комунальна власність. Власником спірного комплексу будівель вказано Кетрисанівську сільраду.
38.          Облікові ж дані по майну спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у період до та вчинення реєстраційної дії 03-07.12.2020 містяться у рішенні районної ради № 468, рішення районної ради № 492 та свідчать про перебування спірного комплексу будівель у режимі майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
39.          Враховуючи встановлені обставини, поведінку учасників спору у цих обставинах, а також наявні у справі докази, зокрема, Акт приймання-передачі комплексу будівель, затверджений розпорядженням голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р; розпорядження голови Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 12-р "Про затвердження акту з приймання-передачі комплексу будівель; розпорядження 10-р від 03.12.2020 "Про комісію з приймання-передачі приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району"; рішення Кетрисанівської сільради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району"; численні рішення Бобринецької райради, які вказані вище, суди попередніх інстанцій виснували, що спірне нерухоме майно, яке передавалося у комунальну власність Кетрисанівської сільради згідно з Рішенням районної ради № 492 є спільною власністю територіальних громад сіл та міста району, а не комунальною власністю Бобринецької райради.
40.          Водночас жодних рішень про надання згоди Бобринецькою міськрадою на відчуження на користь Кетрисанівської сільради спірного комплексу будівель матеріали цієї справи не містять, як не доведеними Відповідачами є обставини того, що спірний комплекс будівель (м. Бобринець, провулок Порика, 6) знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї громади.
41.          Враховуючи такі обставини та висновки, суди попередніх інстанцій вирішили, що передача Бобринецькою райрадою спірного комплексу будівель на користь Кетрисанівської сільради відбулася з порушення приписів законодавства, зокрема, вимог частини другої статті 10, частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а тому позовні вимоги задовольнили. 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
42.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
43.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників скаржника (Іванченко В. В., Поліщук В. В.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких міркувань. 
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України
44.          Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
45.          Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
46.          Положеннями частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
47.          Згідно з абз. 1, 2, 3 пункту 10 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.
48.          Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21 виснував про те, що за своїм змістом норма абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній до 05.12.2020) має імперативний характер, позаяк у співвідношенні з частиною восьмою статті 60 цього Закону встановлює дві виняткові підстави обов`язкового відчуження районною чи обласною радою об`єктів права спільної власності територіальних громад на користь конкретної місцевої територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів, а саме: 1) окремі об`єкти права спільної власності територіальних громад знаходяться на території місцевої територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) зазначені об`єкти задовольняють колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої вони знаходяться. 
49.          Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною восьмою 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади. 
50.          Таким чином, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
51.          Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №  904/4109/21, від 23.02.2021 у справі № 903/900/21.
52.          Частиною першою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
53.          Відповідно до частини першої 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
54.          Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний господарський суд, виходив з того, що Відповідачами не доведено, що спірний комплекс будівель у м. Бобринець на провулку Порика, 6 знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади. Також суд констатував, що матеріали цієї справи не містять доказів на підтвердження надання згоди Бобринецькою міською територіальною громадою на відчуження на користь Кетрисанівської сільради спільного майна.
55.          Скаржник, посилаючись на постанову Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №  911/3594/17 доводить, що ні місцевий, ні апеляційний суди не мали права надавати правову оцінку обставинам перебування спірного майна у спільній власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, оскільки право комунальної власності Бобринецької райради виникло на підставі свідоцтва про право власності та ніким не ставилося під сумнів з 12.09.2013.
56.          Водночас, колегією суддів з`ясовано, що у зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок про те, що сукупний аналіз частин першої та четвертої статті 11 ЦК України, частини першої статті 316 ЦК України, статті 328 ЦК України та пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
57.          Звідси, вказаний висновок Верховного Суду навпаки спростовує твердження скаржника про те, що наявність у Бобринецької райради свідоцтва про право комунальної власності на спірний комплекс споруд унеможливлює доведення Бобринецькою міськрадою обставин перебування цього комплексу у спільній власності територіальних громад району та встановлення відповідних обставин судами, адже свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності (див. правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 925/797/17). 
58.          Колегія суддів пояснює, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав  не є підставою виникнення  права власності, такої підстави закон не передбачає (див. правовий висновок Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №  911/3594/17, від 27.02.2018 у справі №  925/1121/17, від 17.04.2019 у справ №  916/675/15).
59.          Як вже неодноразово було зазначено, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі дослідження матеріалів справи та оцінки наявних у ній доказів виснував, що спірний комплекс будівель, які розташовані у місті Бобринець на провулку Порика, 6 належить до спільної власності територіальних громад сіл і міста Бобринецького району і жоден із Відповідачів такого висновку не простував.
60.          При цьому доводи касаційної скарги Кетрисанівської сільради фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень. Водночас переглядаючи справу в касаційному порядку Верховний Суд повноважень на переоцінку доказів у справі немає,  а тому відповідні аргументи скаржника відхиляє. 
61.          Таким чином, оскільки судами встановлено, що спірне нерухоме майно перебувало у спільній власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а одним із його співвласників була територіальна громада м. Бобринець, представницьким органом якої є Бобринецька міськрада, їх висновок про те, що в результаті прийняття рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 № 481 без отримання згоди Позивача територіальна громада м. Бобринець втратила своє право спільної власності на спірне майно та на розпорядження ним є правомірним, як правомірним є і висновок про те, що передача спільного майна у спірних правовідносинах відбулася з порушенням вимог частини другої статті 10, частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
62.          Що ж до посилань скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 09.11.2021 №  466/8649/16-ц   (про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам) та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (стосовно того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду) колегія суддів зазначає таке.
63.          Згідно пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
64.          Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
65.          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
66.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №  199/8324/19).
67.          Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
68.          У світлі наведеного колегія суддів зазначає, що у справі №  653/1096/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку Генічеської міської ради, після припинення трудових відносин відповідачі втратили право на проживання у службовій квартирі, наданій для проживання працівників підприємства. Суди, розглядаючи справу №  653/1096/16-ц по суті позовних вимог, установили, що службова квартира є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Генічеська в особі Генічеської міської ради. Велика Палата Верховного Суду у справі №  653/1096/16-ц зазначила, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
69.          У справі № 488/5027/14-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, оспорювані рішення у відповідній частині прийняті, а державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, передача яких у приватну власність для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд заборонена. Суди, розглядаючи справу № 488/5027/14-ц, установили, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення та вибула з володіння власника поза його волею. Велика Палата Верховного Суду у справі № 488/5027/14-ц зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
70.          У справі № 183/1617/16 спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, Піщанська сільська рада розпорядилася земельною ділянкою державного лісового фонду з перевищенням повноважень, а повноваження щодо розпорядження нею мала Дніпропетровська ОДА. Суди, розглядаючи справу № 183/1617/16, установили, що держава в особі Дніпропетровської ОДА не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, а Піщанська сільська рада відчужила її без вираження на це волі власника. Велика Палата Верховного Суду у справі №  183/1617/16 зазначила, що Дніпропетровська ОДА згідно з частиною третьою статті 388 ЦК України має право на витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації від Піщанської сільської ради, котра не мала права відчужувати цю ділянку.
71.          У справі № 466/8649/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем є неправомірною. Суди, розглядаючи справу № 466/8649/16-ц по суті позовних вимог, установили, що відповідач одержав спірне майно за безвідплатними договорами - договорами дарування. Велика Палата Верховного Суду у справі № 466/8649/16-ц зазначила, що відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої.
72.          Натомість у справі № 912/1863/23 господарські суди встановили, що Бобринецька райрада не є єдиним власником відповідного майна. При цьому позовні вимоги у справі № 912/1863/23 обґрунтовані тим, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій райраді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
73.          Отже, встановлені фактичні обставини у справі № 912/1863/23/23 свідчать про те, що правовідносини у справах №     653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, № 183/1617/16, №  466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, є неподібними зі справою, що розглядається, з огляду на відмінні предмет і підстави позовів, відмінні установлені фактичні обставини у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин. Крім того, у цій справі та справах № 653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, № 183/1617/16, № 466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, відмінне матеріально-правове регулювання правовідносин.
74.          Щодо ж доводів скаржника про неврахування судами висновків із постанов Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №  338/180/17, від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №  48/340, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 та від 26.01.2021 у справі №  522/1528/15-ц, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, а висновки, які містяться в оскаржуваних судових рішеннях, такими, що не суперечать висновкам, на які посилається скаржник, оскільки на момент звернення з позовом у цій справі позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492, рішення Кетрисанівської сільради від 03.12.2020 № 9 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідали ефективному способу захисту, який був визначений положеннями статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
75.          При цьому, у вказаному висновку колегія суддів в порядку частини четвертої статті 300 ГПК України звертається до правового висновку Верховного Суду, який зроблено у постанові від 09.07.2024 у справі № 912/766/23 (спір між тими ж сторонами, з тих же підстав, однак щодо іншого об`єкта нерухомого майна), тобто висновку, який з`явився вже після подання касаційної скарги у справі № 912/1863/23, що відповідні обмеження в частині вимог та доводів касаційної скарги з суду касаційної інстанції у цій частині знімає.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України
76.          Так, на думку Кетрисанівської сільради, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник зазначає, що з метою уникнення правових колізій та різного тлумачення норм права Верховний Суд під час розгляду подібних категорій справ повинен констатувати або навпаки спростувати факт наявності права комунальної власності районних рад як одноособового власника, якщо навіть такий правовий режим нерухомого майна вказаний у правовстановлюючому документі тієї чи іншої ради.
77.          Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
78.          Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
79.          Верховний Суд вже неодноразово пояснював, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. постанови Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №     908/2287/17, від 30.05.2023 у справі №     918/707/22, від 23.05.2023 у справі №  910/10442/21, від 12.11.2020 у справі №  904/3807/19).
80.          Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаного пункту, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (див. постанови Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22).
81.          Колегія суддів ще раз повторює, що Верховний Суд вже надавав правовий висновок про те, що за своїм змістом норма абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній до 05.12.2020) має імперативний характер, позаяк у співвідношенні з частиною 8 статті 60 цього Закону встановлює дві виняткові підстави обов`язкового відчуження районною чи обласною радою об`єктів права спільної власності територіальних громад на користь конкретної місцевої територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів, а саме: 1) окремі об`єкти права спільної власності територіальних громад знаходяться на території місцевої територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) зазначені об`єкти задовольняють колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої вони знаходяться. 
82.          Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади. Таким чином, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини другої  статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст". 
83.          В свою чергу, суди у справі № 912/1863/23 виснували про те, що спірний комплекс будівель належить до спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району та про недоведеність Відповідачами того, що цей комплекс знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади 
84.          Звідси у Верховного Суду відсутні підстави для надання висновку, про який зазначає скаржник з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, адже у спірних правовідносинах відсутні підстави, передбачені частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", для відчуження районною радою об`єкта права спільної власності територіальних громад на користь місцевої територіальної громади району незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів. 
85.          Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цієї підстави.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду 
86.          Відповідно до частини п`ятої 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
87.          Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
88.          Колегія суддів констатує, що Кетрисанівської сільрадою у своєму клопотанні взагалі не зазначено про наявність протилежних судових рішень у подібних справах, що вказує на відсутність кількісного критерію наявності виключної правової проблеми. З огляду ж на нормативне регулювання спірних правовідносин та наявність правових висновків Верховного Суду щодо нього (постанови від 15.02.2021 у справі №  904/4109/21, від 15.02.2021 у справі №  904/4109/21, від 23.02.2021 у справі №  903/900/21, від 05.09.2023 у справі № 925/1846/21 та ін.), колегія суддів не вбачає і наявності якісного критерію виключної правової проблеми у даному випадку. 
89.          Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність виключної правової проблеми у спірних правовідносинах та відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому відповідне клопотання скаржника задоволенню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
90.          За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
91.          Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
92.          Оскільки в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушень норм процесуального права в межах підстав касаційного оскарження, то і підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у касаційному провадженні також немає, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржені постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів підлягають залишенню без змін.

Судові витрати
93.          В порядку приписів статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2024 і рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2024 у справі № 912/1863/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Міщенко І. С.

Судді                                                                                                      Берднік І. С.

                                                                                                                  Зуєв В. А.